‎UN SERIAL NETFLIX
‎Din episodul trecut…
‎Au trecut trei zile ‎de la dispariția Nataliei Engler.
‎- Falco. ‎- Am găsit inelul.
‎Bine.
‎Love, el e fiul meu, Theo.
‎Nu știam că ai un fiu.
‎Încă nu pricep ‎de ce te-ai oferit voluntar aici.
‎Sunt la spital, Henry are pojar.
‎- Cine crezi că era? ‎- Nu ați închis încă, nu?
‎Regret enorm că l-am expus pe Henry.
‎Sperăm să nu ții ranchiună.
‎- Hei, Gil! ‎- Da?
‎Următorul episod conține ‎scene explicite despre suicid.
‎Se recomandă precauție.
‎Dacă știți pe cineva care se confruntă ‎cu asta, informații și resurse
‎sunt disponibile la ‎www.wannatalkaboutit.com.
‎Ei bine, a fost mai curând decât credeam.
‎Nici zugrăveala nu s-a uscat.
‎Respiră.
‎E mai mult decât în cazul lui Natalie. ‎Deci ai făcut ce trebuie.
‎Ți-ai controlat pornirile.
‎Așa că nu o să fiu supărat ‎pe tine, Love. Nu.
‎Ai crescut ca individ,
‎și e important să-ți arăt că văd asta.
‎Ba nu, că apreciez.
‎O să uit că folosim monitorul de bebeluși ‎ca să îl supraveghem pe el.
‎E aiurea, dar e deșteaptă alegerea.
‎Hei, Gil, amice!
‎Salut.
‎Bună.
‎M-a lovit.
‎Îmi pare rău.
‎Deci scuza cu lovitul și căzutul nu merge.
‎Soția ta… mi-a dat una în cap.
‎Nu pot să spun că sunt surprins.
‎Am fost șocat.
‎Am spus: „Gil? Gil cel cumsecade?”
‎Evident mi-a zis ce i-ai spus.
‎Nu că ar justifica ce a făcut. ‎Ideea e că, dacă ai fi văzut
‎prin ce a trecut în spital cu copilul…
‎Poftim.
‎Oricum nu trebuia să facă asta.
‎Asta e clar.
‎E o cameră de dospit. ‎E ceva legat de temperatură și umiditate.
‎Menține aluatul fraged. Nu sunt convins ‎că pricep exact procesul.
‎Așa e Margaret cu grădinăritul.
‎Semințe, pH-ul solului și…
‎Discuțiile amicale sunt un reflex cu el.
‎Cred c-ai atacat singura persoana ‎care ar putea trece asta cu vederea.
‎Eu și Love suntem jenați.
‎Există vreo șansă să păstrăm secretul?
‎Noi n-o să spunem nimănui ‎că ne-ai pus fiul în pericol.
‎- Nu aș zice că a fost chiar așa. ‎- Nu? Dar cum?
‎Păi, pur și simplu… Nu vreau să vă judec,
‎dar să ne injectăm copiii ‎cu chimicale necunoscute?
‎Mie asta mi se pare iresponsabil.
‎Fiul vostru are acum imunitate naturală.
‎Aș zice că e un beneficiu.
‎Știi ce? Îmi pare rău.
‎- M-a luat valul. ‎- Nu.
‎E posibil să ai dreptate.
‎- Copilul nostru e bine. ‎- Da.
‎Poftim.
‎Hai să te ajut!
‎Deci lăsăm trecutul în urmă?
‎Bine.
‎Sigur că da.
‎Minte.
‎- Ești convins? ‎- ‎Sunt în regulă.
‎Îmi dai drumul acum?
‎Clar se va duce direct la poliție.
‎- La naiba. ‎- ‎Hai să ne comportăm matur!
‎- Și acum ce? ‎- ‎Haideți!
‎Poftim, vine, Henry. Hei!
‎Facem stânga, așa, deschide, gata!
‎Dacă te uiți pe geamul nostru, ‎vezi familia tipică din suburbii,
‎într-o altă dimineață.
‎Știți voi, poate fi mirific
‎să ne privim fiul ‎descoperind cartofii dulci.
‎E ceea ce am nevoie.
‎M-am gândit la ceva.
‎Distrugerea reciprocă.
‎Dacă găsim ceva ‎ce nu-și dorește să se afle,
‎nu ne mai poate deconspira.
‎- Dacă deschide gura, o facem și noi. ‎- La mine a funcționat.
‎Ar fi funcționat, Benji.
‎- Poate că pare inofensiv… ‎- La fel părea și Dahmer.
‎Un plan făcut, începem săptămâna bine.
‎Am suficient timp să văd ‎ce ascunde Gil în spatele măștii sale.
‎Bine,să ies ‎din câmpul vizual al șefei mele.
‎Copiii o să-și facă harakiri.
‎Fără sacrificii de copii la bibliotecă.
‎Gil s-a evaporat. El le citea azi.
‎I-am spus lui Lansing ‎că duc băieții la dentist.
‎- ‎Doar nu a zis Gil, nu? ‎- ‎Nu îi stă deloc în fire.
‎E preferatul lor. Omul e un sfânt.
‎Cu excepția secretului întunecat ‎pe care i-l știe Dante?
‎Ești mai deștept de atât. ‎Nici sfinții nu erau sfinți.
‎Scuze, dar v-am auzit.
‎- Le pot citi eu. ‎- Mă descurc.
‎Bine.
‎Joe Goldberg? Bună. Știam că lucrezi aici?
‎Dar eu știam că ți-ai pus sâni în 2017?
‎Că ți-ai pus pe net recuperarea ‎după dependența de Adderall?
‎Că fratele tău merge ‎cu „5 Seconds for Summer”?
‎Poți afișa asta?
‎Ce prostie!
‎Hei, alo? Hei!
‎- ‎Hei… ‎- ‎Aș lua una din fiecare.
‎Și eu nu te-aș spune.
‎Dar m-ar da de gol fundul.
‎Te invidiez, Love!
‎Am atâtea ședințe foto, ‎încât, cât de curând,
‎lumea o să mă facă „curajoasă” ‎și nu mă va mai urmări
‎fiindcă nu mai aspir la nimic.
‎Pot să afișez asta?
‎Perfect, bine, ‎ciao!
‎Ciao.
‎CĂUTĂRI ÎN COMUNITATE ‎PENTRU NATALIE ENGLER
‎- La naiba. ‎- Love, ascultă.
‎Inelul ăla… trebuia să pară că l-a uitat,
‎iar apoi că a plecat, ‎dar sigur vor căuta acolo.
‎- Dacă ne-a mai scăpat ceva? ‎- ‎Controlăm ce putem.
‎Menținem aparențele.
‎Ne oferim să ajutăm la căutări.
‎- ‎Doamne. ‎- ‎O să fie bine.
‎Bine.
‎Ne vedem acasă.
‎Omul din cușcă e o problemă.
‎Câteva sute de oameni care caută
‎acolo unde am îngropat-o și dezgropat-o?
‎Asta e deja o criză.
‎Nu pricep de ce aș merge!
‎- Theo, poți fi rezonabil? ‎- Nu mă poți obliga.
‎- Asta și implică să fii voluntar. ‎- Theo! Nu mai țipa.
‎Tată, te fac să pari penibil.
‎Nu merg.
‎Când ești gata să te comporți ca un adult, ‎mă găsești înăuntru.
‎Hei, voiai să te asculte tot cartierul?
‎A fost o gafă să știi. ‎Ai sunat exact ca un țânc.
‎Cumva mă spionai?
‎Ce e cu toată drama asta?
‎Sherry Conrad și gașca ei de ciudate
‎se alătură poliției ‎în căutările din pădure.
‎Ce cred, că o vor găsi acolo, ‎stivuind pietre?
‎Nu vrei să te duci?
‎Chiar așteptam ocazia deosebită ‎să mă alătur cabalei
‎de mămici yoghine bulimice fără suflet, ‎e vocația mea secretă.
‎Sunt convinse că el a ucis-o.
‎Nu vrei să-i ajuți să-și ascută furcile, ‎crede-mă.
‎Ar trebui să mergi. Optica e o problemă. ‎O să picați prost amândoi.
‎Hei.
‎Merg eu cu tine.
‎Mă legi și la șireturi?
‎Dacă e cazul.
‎Țânc ce ești!
‎Ar trebui să repari asta.
‎Acest „Mână-n mână în Madre Linda”
‎mi-a distras atenția în mod periculos.
‎Dacă am uitat ceva ‎și voluntarii vor descoperi?
‎Dar n-am fost neatenți, nu e așa?
‎Concentrează-te! Pas cu pas.
‎Trebuie să-i găsesc defectul lui Gil.
‎„Geologia e grozavă”.
‎Se pare că profesorul Gil Brigham
‎are un umor de geolog.
‎A predat la Colegiul Burgess, ‎în Columbus, Ohio.
‎A plecat în al doilea an, în octombrie.
‎Cam abruptă plecarea.
‎Oare a călcat strâmb?
‎„Studentă de anul II, ‎victimă a unui atac.”
‎Oare?
‎Deja caut de ore întregi ‎și singura lui problemă
‎pare să fie simțul umorului.
‎Are o carieră academică impecabilă, ‎dedicat copiilor săi,
‎într-atât încât poate fi sursă ‎de inspirație pentru un premiu.
‎Nu ratează niciun meci, ‎nicio zi de naștere.
‎Face voluntariat pe secția de copii.
‎Și la naiba! Biblioteca.
‎Mai bine să aibă un mesaj.
‎Îmi cer scuze, ‎am avut o problemă la muncă.
‎Regret că am dezamăgit micuții.
‎- Pe cine urmărești? ‎- Hei.
‎- Nu, doar… ‎- Ai văzut cumva „Peer Gynt”?
‎Da, am șterpelit cartea pentru Ellie.
‎Da, cred că am luat-o s-o citesc.
‎Ai scos o carte de 2.500 de dolari, ‎care nu se ia acasă?
‎Știi cum e când ai o regulă
‎care nu ți se aplică,
‎fiindcă ești iute, atent și lucrezi aici.
‎Pentru cei care n-am avut ‎ediții princeps la discreție…
‎Ai senzația ‎că vin dintr-o familie cu bani?
‎Uite ce mi-ai făcut, Love. ‎Par bogătan acum.
‎Să-ți spun ceva.
‎Nu am avut ediții princeps în raft,
‎fiindcă nu exista niciun raft.
‎- Sigur. Ai fost sărman. ‎- Fără locuință.
‎M-a primit proprietarul unei librării ‎și m-a lăsat să lucrez.
‎Dormeam într-o cușcă la subsol.
‎Nu, Marienne, stai. Îmi cer scuze.
‎Scuze, oprește-te. Am exagerat la final.
‎Toată copilăria mea ‎ne-am luptat cu sărăcia.
‎Evadam prin lecturi.
‎Am învățat tot despre cărți.
‎Înveți totul despre acel lucru minunat
‎care îți salvează nenorocita de existență.
‎Deci…
‎probabil că te-am judecat greșit.
‎În general scuzele mele sunt stângace.
‎Dar corecte.
‎Îmi pare rău.
‎Presupun că totuși trebuie să te plac ‎până la urmă, Goldberg.
‎Doamne ferește!
‎Cum suntem prieteni acum, ce ai mai luat?
‎Un Dickens, un Shelly, ‎un Strand cu autograf.
‎Nimic.
‎Asigură-te că așa e când o să caut mâine.
‎Bine?
‎- Aveam o înțelegere! ‎- Aveam. Regret.
‎Nu mă puteți ține aici ca pe un animal.
‎Oamenii știu că am venit aici. ‎Ori îmi dați drumul, ori o face poliția.
‎- Când vin să mă caute. ‎- N-o să vină nimeni.
‎Deja am inventat o scuză în numele tău.
‎Îmi pare rău, Gil, ‎chiar vreau să-ți dau drumul.
‎N-o să spun nimănui.
‎Promit.
‎Ți-am zis deja, rămâne între noi.
‎Să zicem…
‎că am ști ceva despre tine.
‎Ceva ce nu vrei deloc să se afle.
‎Bine, am înțeles.
‎Bine, eu păstrez secretul, la fel și voi.
‎Și de data asta te ții de cuvânt?
‎Da.
‎Bine, fie.
‎Lasă-mă o clipă să mă gândesc.
‎Știu!
‎Ascultă-mă.
‎Acum câțiva ani, grupul nostru de la ‎biserică a mers la un festival în Vegas.
‎Festival creștin? La Vegas? Bune premise.
‎Am strâns fonduri pentru familia Santos,
‎căreia îi arsese casa.
‎Acolo era o femeie, Cheryl.
‎Hristos, Vegas și Cheryl.
‎Era genul ăla pus pe distracție.
‎Toți plecaseră la culcare,
‎dar noi doi băuserăm ceva.
‎Așa că…
‎Am luat cei 600 de dolari strânși și…
‎O cameră plină de droguri, ‎o dominatoare costumată.
‎De ce nu am început aici?
‎Am pariat totul pe roșu.
‎Și am pierdut.
‎Nasol. Și pe urmă?
‎A trebuit să punem banii la loc, ‎din buzunar.
‎- Asta e tot? ‎- Cum adică?
‎- Am jucat și am pierdut colecta. ‎- Și ai pus banii la loc. Lunea, parcă?
‎Da, dar am mințit.
‎Știi tu, am fost egoiști.
‎Dacă ar ști oamenii așa ceva!
‎Bine.
‎Bine, fie, m-am culcat cu ea.
‎Serios.
‎Și am făcut-o așa, mai dur.
‎- Poți defini „mai dur”? ‎- Știi tu…
‎Încerc să-ți dau ceva.
‎- Străduiește-te mai mult. ‎- La naiba!
‎Mama dracului!
‎Adică am pocnit singurul sfânt ‎din Madre Linda?
‎Nici sfinții nu sunt sfinți.
‎Dar nu știu.
‎Mama îl ia pe Henry mâine.
‎- Cu tot ce… ‎- E o idee bună.
‎„‎Comitetul pentru Natalie Engler” ‎organizează căutări
‎în Parcul național Redwood care e locul…
‎Mai bine una înghețată.
‎În caz de cutremur, nu?
‎Sau dacă ne iau la interogatoriu.
‎Joe?
‎- Spune-mi să nu mă panichez. ‎- Nu au ce să găsească.
‎Și dacă găsesc?
‎Dacă vin cu mandat și încep să caute?
‎„Ce e în acest subsol?”
‎De ce mă simt ca și când e vina mea?
‎E vina ta că te-a lăsat mama ta aici, ‎Goldberg.
‎Trebuie să scăpăm de Gil.
‎Nu putem să lăsăm asta să ne amenințe.
‎Știu.
‎Am făcut cușca ‎ca să avem răgaz să ne gândim.
‎Dacă acum că ne-am gândit…?
‎- Ce? Acum ce? ‎- ‎Ce o să faci, Goldberg?
‎O să plângă.
‎Cum plânge după mă-sa noaptea, în pat.
‎Nu voiam să facem asta.
‎- Am făcut-o să ne protejăm familia. ‎- Era necesar.
‎Mă protejai pe mine. ‎Ești un băiat bun, Joey.
‎Dacă singura opțiune e ca Gil să…?
‎Nu vine după tine.
‎Nimeni nu vine să te salveze.
‎Da.
‎Dă-mi o idee mai bună.
‎- Nu cred că-mi spui asta. ‎- Doar pun întrebări.
‎Spui: „Nu știu”.
‎L-ai pocnit și pus în cușcă, ‎când puteam să…
‎- Îl dăm în judecată. ‎- Cușca e ideea ta.
‎- Nu. Nu o să… ‎- Cum?
‎Nu mă faci să mai ucid pe nimeni!
‎Nu îi facem asta fiului nostru.
‎Nu ar trebui.
‎Nu prea mă mai mișc aici.
‎Ieșeam în fiecare zi cu fiul meu, Alan.
‎Înainte să plece la Dartmouth.
‎- S-ar distra să mă vadă așa. ‎- Da?
‎Hai, să-și vadă tatăl nițel umilit?
‎Știi tu…
‎Tați și fii.
‎Da, pentru mine e ceva nou.
‎Glumești? Ideea asta a ta de a-l modela
‎într-un bărbat bun și puternic…
‎Cum o faci?
‎Mi-am dat seama că, de fapt, ‎e mult mai simplu.
‎Iată ce faci ca părinte:
‎îți crești copiii sănătoși ‎și îi educi să fie oameni buni.
‎Asta e tot. Îi protejezi, îi educi ‎și nu le stai în cale.
‎Sincer, sunt gelos.
‎Ai absolut totul.
‎Auzi…
‎Orice s-ar întâmpla aici, ‎chiar sper să-mi revăd copiii.
‎Sperăm să mai luăm câteva hectare ‎de-a lungul coastei,
‎care are o ceață propice pentru Pinot.
‎Iubito, dă-mi pijamaua aia din flanel ‎în caz că e rece.
‎Cremă de funduleț. S-a tot înroșit. O să…
‎Ești îngrijorată? Dacă crezi că podgoria
‎pune în pericol patiseria, ‎să știi că nu e așa.
‎- Așa se nasc imperiile. ‎- Da, nu asta e.
‎Tata îl mai are pe tipul ăla, pe Cy?
‎Probabil că șarpele e pe urmele mele.
‎De ce? Ce e?
‎Știu că e ceva.
‎Nu e nimic grav, doar…
‎Proprietarul spațiului mi se pare ‎cam ciudat.
‎Vreau să mă asigur că nu o să muncesc
‎ca să mă trezesc ‎cu totul confiscat de Fisc.
‎Îți fac rost de număr.
‎Am făcut ceva ce nu o să-ți placă.
‎Ia să vedem.
‎Mama…
‎Mi-a dat numărul tipului pe care ‎tata-l folosește să facă cercetări.
‎Ți-ai implicat familia?
‎Nu le-am zis nimic, bine?
‎L-am contactat direct ‎și nu i-am zis de ce. E discret.
‎- Te-ai supărat oricum pe mine. ‎- Nu, sunt îngrijorat.
‎Și eu sunt.
‎- Că nu putem face față? ‎- Că o să mă urăști
‎dacă nu procedăm cum trebuie.
‎Chipul tău când te-ai gândit ‎că Henry ar avea de suferit…
‎Îmi pare rău.
‎Te-am speriat.
‎Nu.
‎Joe,
‎mi-a frânt inima.
‎Văd cât te străduiești să fii un bun tată.
‎Te temi că cea mai mică mișcare ‎o să strice totul în mod magic.
‎Mă rog, nu în mod magic, ‎căci am văzut exact cum…
‎Totul își lasă amprenta asupra copiilor, ‎îi marchează pe viață.
‎Ai trecut prin multe, dar nu ești distrus.
‎Știu.
‎Dar nu aș vrea să risc cu Henry.
‎Te înțeleg.
‎Mă gândesc la Forty. ‎Dacă ar fi crescut altfel…
‎Te înțeleg.
‎Doar…
‎Doar încerc să repar.
‎Hei.
‎Te iubesc.
‎Bună, Cy. Nu, nu sunt ocupată. Ce e?
‎Serios?
‎Asta e chiar bună.
‎Zici că am trișat ca fiul meu să ajungă ‎la Dartmouth? De ce?
‎Alan e un elev eminent. ‎Nu dă randament maxim la teste, dar…
‎Rezultatele lui au fost impecabile.
‎Nu. A intrat pe baza mediei generale, ‎a eseului și a voluntariatului.
‎Și notele perfecte de la examenele ‎de final. Și mai e și…
‎Da, a jucat polo de apă, ‎până când s-a accidentat.
‎- Nu e foaia matricolă a fiului meu. ‎- Nu? Fiindcă mai e și asta.
‎Cei 50.000 donați în Fondul Bennett
‎pentru a ajuta copiii neprivilegiați ‎să ajungă la facultate.
‎- ‎Te pricepi. ‎- Și ce legătură are asta?
‎Nu există niciun Fond Bennett. ‎Mă rog, există, dar pentru cei ca Alan.
‎Prea pricepută chiar.
‎S-au dat 25.000 către familia Frye,
‎a căror fiică, majoreta Vicky, ‎a absolvit odată cu Alan.
‎Adică? Ți-au jurat că ridică ‎case pentru săraci în Haiti sau cum?
‎Stai așa.
‎- Stați puțin. ‎- Ce e?
‎Habar nu aveai, nu e așa?
‎De ce…
‎De ce soția mea ar…
‎O, Doamne!
‎Nu se poate.
‎Alan.
‎Nu iar!
‎A jurat că o să fie cuminte.
‎E cu mult peste un scandal obișnuit.
‎Alan i-a făcut ceva acestei Vicky.
‎E o mită.
‎Dragul de Alan e un nemernic ‎care face rău fetelor.
‎Alan a fost de vină pentru Ohio, nu?
‎Fata atacată,
‎agresată sexual.
‎De asta ai plecat.
‎Și a făcut-o din nou.
‎Am zis că a fost o greșeală unică.
‎Și eu am greșit la vârsta asta.
‎Nu am făcut nimic.
‎Acum altă fată a fost rănită.
‎Am făcut-o pe Margaret să simtă ‎că trebuie să procedeze așa.
‎Gil spunea că să fii tată ‎înseamnă doar să îi protejezi
‎și să nu le stai în cale.
‎Însă e evident că asta nu l-a împiedicat ‎pe fiul să o apuce pe căi greșite.
‎Iar asta e înspăimântător, ‎însă, totodată, e ceea ce ne trebuie
‎ca să-l facem să coopereze.
‎Următoarea noastră mișcare e să-i propunem ‎să plece din Madre Linda.
‎Păcat de Ellie, m-a prins șefa, ‎așa că o să duc cartea înapoi.
‎O să încerc din nou.
‎Cât despre Gil, mă întreb ‎dacă a fiert suficient în suc propriu.
‎Poftim? Nu!
‎Doamne!
‎Scoate-i-l!
‎- Scoate-i-l! ‎- Încerc!
‎Încerc!
‎Joe, nu putem sta aici toată seara.
‎Trebuie să vorbești cu mine.
‎Trebuie să facem ceva, ‎să născocim un plan.
‎Joe, vreau să mă asculți.
‎Joe!
‎Joseph Quinn-Goldberg!
‎Hei.
‎Nu e vina noastră.
‎El a făcut asta.
‎A fost decizia lui.
‎Am făcut totul să ne păstrăm promisiunea.
‎De ce naiba a trebuit să…
‎se sinucidă? Doamne!
‎Deja și-a distrus familia.
‎THEO: IES. NE VEDEM ACOLO.
‎La naiba!
‎Încep căutările curând.
‎Bine.
‎O să fac eu act de prezență.
‎Pe urmă mă întorc cât pot de repede. Da?
‎Bine.
‎Doamne.
‎Joe.
‎Am un plan.
‎CĂUTĂRI ȘI SALVARE
‎ÎNSCRIERE VOLUNTARI
‎CĂUTĂRI ÎN COMUNITATE
‎În cazul în care găsiți ceva.
‎Bună, mă auziți? Bună.
‎În regulă, bine.
‎Mulțumim tuturor că ați venit.
‎Dacă mi se permite, ‎în numele familiei lui Natalie,
‎suntem profund recunoscători
‎fiecăruia dintre voi.
‎Natalie e parte din Madre Linda.
‎Avem nevoie de ea,
‎iar acum ea are nevoie de noi.
‎Baftă pe teren!
‎Scuze.
‎#Natalie-vino-acasă.
‎#NATALIE-VINO-ACASĂ
‎Povestea născocită de tine, Love, ‎e demnă de o psihodramă spumoasă.
‎Gil Brigham, Ned Flanders de Madre Linda‎,
‎avea un secret.
‎Abia când ai folosit expresia ‎„doi iepuri dintr-o lovitură”,
‎am înțeles că ești cu adevărat strălucită.
‎Două cadavre, o singură poveste, ‎dacă ne iese așa cum trebuie.
‎Și așa va fi.
‎Trebuie.
‎De mine depinde să vă protejez pe voi doi.
‎Nimeni altcineva n-o va face.
‎Iată steagurile. Le lăsați pe drum.
‎Bună, Matthew.
‎Bună.
‎Cum reziști?
‎Niciodată nu știu cum să răspund,
‎ținând cont că am ieșit să-mi caut soția.
‎E… îmi cer scuze. Voiam doar să știu…
‎Îmi pare rău că treci prin asta.
‎Chiar îmi pare.
‎Bănuiesc că ție trebuie să-ți mulțumesc.
‎L-ai făcut pe Theodore să vină. ‎Mi-a spus că ai vorbit cu el.
‎- A spus că ești un om bun. ‎- Abia dacă am zis ceva.
‎Pare un copil bun.
‎Mă scuzați.
‎De ce se teme toată lumea ‎de Sherry Conrad?
‎E penibilă, nu?
‎Am auzit că soțul ei
‎ia pastile ca să i se scoale când e cu ea.
‎Da.
‎Spune-mi că ai auzit discursul, nu?
‎Fac pipi. Vin imediat.
‎Bine.
‎Oribil, știi?
‎Dacă aș fi fost căsătorit ‎cu un robot ca Matthew Engler,
‎probabil și eu aș fi dispărut.
‎- Ți-ai uitat portavocea, Shelly? ‎- Theo!
‎Dacă tot ai o teorie, ‎asigură-te că o aud toți.
‎Toți știu ce faci.
‎Încerci să profiți de tragedia cuiva,
‎- …ca să-ți vinzi chiloțăraia vegană. ‎- Hei, Theo!
‎Și să pui astea pe Instagram!
‎Numără până la 10. Calm.
‎Sherry, ești bine?
‎Are o zi dificilă. Nu vorbește serios.
‎Nu e așa, Theo?
‎Ai făcut enorm.
‎Hai să ne întoarcem, da?
‎- Mulțumesc. ‎- Desigur.
‎Hai să mergem!
‎- S-a întâmplat. ‎- „O zi dificilă?”
‎Vorbești serios?
‎Te doare, Joe?
‎Nu înțeleg de ce ți-au făcut asta.
‎Nu contează.
‎Consilierii spun că sunt o cauză pierdută, ‎i-am auzit.
‎Nu, deloc.
‎Niciun copil nu e o cauză pierdută.
‎Mai ales tu.
‎Dacă ar fi să adopt, ‎aș vrea un copil mai mare.
‎Știi de ce? ‎Copiii mai mari știu deja cine sunt.
‎Se cunosc cu bune și rele.
‎Iar asta e ceva frumos, care merită.
‎E exact ce mi-aș dori în viața mea.
‎Indiferent ce a fost în trecut,
‎cineva te va dori și pe tine. ‎Ești un copil bun.
‎Mă scuzați, domnule.
‎Chemați un Uber?
‎O să plouă. Urcă.
‎E prietena ta cea mai bună, Sherry?
‎Știi, e dificil să fii furios
‎pe unica persoană ‎cu care suport să vorbesc.
‎Tatăl vitreg tot neclintit?
‎Are multe pe cap.
‎CĂUTĂRI ÎN COMUNITATE ‎PENTRU NATALIE ENGLER
‎Dar nu e un ucigaș.
‎Cum te-ai descurcat?
‎Adică…
‎cu toată atenția și privirile ațintite?
‎- Legate de fratele meu? ‎- Da.
‎Am citit un articol din „Vanity Fair”.
‎Insista să-l tund eu, ‎fiindcă doar eu o făceam cum trebuie.
‎Adora „Țestoasele Ninja”.
‎Mereu derula înainte, ‎unde se rănea cea roșie,
‎fiindcă se întrista.
‎Chestii care nu ajung în presă.
‎Lucrurile care-l făceau uman.
‎Imensul
‎și sensibilul său suflet.
‎Era singurul care mă cunoștea.
‎Știi…
‎toată publicitatea
‎ajunge să te blazeze.
‎Te încadrează pe tine și pe cei dragi ‎în categorii.
‎E dificil, fiindcă nimeni nu te lasă ‎să uiți ce s-a întâmplat.
‎Da.
‎Ne-a prins ploaia.
‎Dacă trece repede, ieșim iar.
‎Poți fi sinceră. Azi nu am obținut nimic.
‎În afară de postări pe social media,
‎ale unora care abia dacă au cunoscut-o.
‎Căutările au fost o încercare disperată,
‎iar tu nici măcar nu ai crezut ‎că vom găsi ceva.
‎Până azi, am văzut de toate, da?
‎Și da, de obicei așa e, ai dreptate.
‎Iar asta nu e neapărat ceva rău.
‎Dacă am găsi ceva…
‎…probabil ar fi un indiciu ‎că nu mai e în viață.
‎Știu că e greu.
‎Te-aș ruga să ne lași să ne facem treaba.
‎Dragă Megy,
‎inima mea se frânge când îți scriu acum.
‎Mi-ai fost alături ‎în ciuda defectelor mele
‎și Cel de Sus știe că nu meriți ‎ceea ce ți-am făcut.
‎Am călcat strâmb. Nu am scuze.
‎Idiotul de mine a crezut ‎că Natalie îmi va da ceva ce-mi lipsea.
‎Când a devenit limpede ‎că nu-mi va aparține doar mie,
‎m-am pierdut cu firea.
‎Nu știu ce m-a apucat.
‎M-am trezit acolo, ‎cu un topor și trupul ei la pământ.
‎Când am aruncat-o în ocean,
‎parcă altcineva pusese stăpânire pe mine.
‎Dar sunt la fel de vinovat ‎și nu pot trăi știind ce am făcut.
‎Îmi pare rău că te-am rănit. ‎Regret că m-ai găsit așa.
‎V-am dezamăgit pe toți, mai ales pe Alan.
‎Nu am vrut să văd în el ‎ceea ce vedeam în mine.
‎Poate îl poți transforma tu ‎într-un om mai bun.
‎Spune-le lui și fetelor că îi iubesc.
‎Și te iubesc și pe tine, Megy.
‎Mai mult decât vei ști vreodată.
‎Iartă-mă.
‎Al tău, Gily.
‎Da, cineva a scris ‎despre divorțul alor mei.
‎Da.
‎Era un articol despre primele soții
‎și despre cum Silicon Valley ‎disprețuiește femeile.
‎Am crezut că a fost cel mai urât moment ‎din viața mea.
‎Da, și uită-te acum. ‎Ai o tragedie în familie.
‎Nu încerc să fiu nepăsătoare, doar că…
‎- Bun venit în club! ‎- Primesc și un cadou?
‎Sau tragediile în familie fac oamenii ‎să pară mai buni de o tăvăleală în pat?
‎Sincer, mi-ar prinde bine ceva bun.
‎Din experiența mea, da, dar…
‎ajungi să urăști ‎persoanele care cred că asta
‎le va face pe ele mai interesante.
‎De parcă s-ar lua cumva.
‎Nu lăsa asemenea oameni să te definească.
‎Găsește oameni care te înțeleg.
‎Lasă-i să te sprijine.
‎Forty, fratele meu, niciodată…
‎nu a înțeles.
‎Și de unde știi ‎cine sunt persoanele acelea?
‎Pur și simplu știi.
‎- Nu face asta. ‎- Da.
‎La naiba, am un mesaj de la tata.
‎Au găsit ceva.
‎Cred că tocmai au găsit arma crimei.
‎CĂUTĂRI ‎FEMEIA DISPĂRUTĂ
‎Bună dimineața tuturor!
‎Sunt det. Falco, ‎din cadrul Poliției din Madre Linda.
‎Avem noi informații ‎în cazul dispariției Nataliei Engler.
‎Noi dovezi sugerează un suspect ‎în cazul dispariției ei
‎- …și posibila ei crimă. ‎- Cu greu ne putem numi genii criminale.
‎Gily?
‎Am primit mesajul, dragule.
‎Nu știu de ce ai insistat ‎să rămână copiii la mama.
‎Însă uneori, nu e nevoie ‎decât de o poveste bună.
‎Un fir narativ solid, sexy, ‎în care să te regăsești.
‎Trebuie doar ‎să le oferi suficiente dovezi.
‎Am descoperit că doamna Engler
‎avea o relație extraconjugală
‎cu Gil Brigham, rezident în Madre Linda,
‎profesor la Universitatea Stanford.
‎Într-o scrisoare, dl Brigham a mărturisit ‎că a ucis-o pe dna Engler…
‎Iar orășelul Madre Linda acceptă ‎cu reținere
‎că istorioara sordidă ‎despre plictisul de suburbie, sex și crimă
‎a ajuns la final.
‎Până la urmă ce locuitor blazat ‎din suburbie nu avea să o creadă?
‎Am reușit, Love.
‎Să fim sinceri, a fost o nebunie ‎să reconstruim cușca.
‎Putea să se spargă în capul nostru, ‎și totuși a mers.
‎Am încetinit.
‎Ne-am gândit.
‎Am răspuns.
‎Am fost o echipă, pentru Henry.
‎MERSI, PRIETENĂ DRAGĂ. ‎PUPICI, SHERRY.
‎Arăți groaznic, ‎herr‎ Gynt.
‎- Scuzele mele, am avut niște nopți lungi. ‎- E în regulă.
‎Dante a fost groaznic ‎când cel mic era bebeluș.
‎Tocmai am uitat sistemul decimal Dewey,
‎în ciuda faptului că e pe fiecare culoar ‎și în Braille.
‎E amabilă cu mine.
‎Bizar că niște confidențe de copilărie ‎pot face asta.
‎Probabil nici a ei nu a fost roz.
‎Ai copil, nu?
‎Cum reușești?
‎E la tatăl ei.
‎Și o spune așa… Ciudat.
‎Nu cred că trebuie să te întreb ‎dacă ai auzit
‎de toată nenorocirea cu Gil Brigham.
‎Da, e groaznic.
‎Chiar.
‎Avem nevoie de cineva pentru lecturi.
‎- Te mai interesează? ‎- Sigur.
‎- Desigur. ‎- Minunat.
‎Am ceva nou pentru tine.
‎„David Copperfield”.
‎Știi tu, orfanul cu viața grea ‎și ghinioane.
‎M-am gândit că o să te regăsești.
‎Mă tachinează, nu?
‎Dacă vrei să-ți folosești
‎abilitățile de restaurator pe ea, ‎dă-i bătaie.
‎Aproape că flirtezi cu mine, nu?
‎Nu, n-ai face așa ceva. ‎Nu conștient, oricum.
‎Gestul ăsta e oare un tic nervos?
‎De ce ai fi agitată dacă nu cumva… ‎Nu poate fi din cauza mea, nu e așa?
‎Ești bine, Joe?
‎La naiba, ce făceam?
‎- Sunt bine. ‎- Grozav.
‎Nu am voie să mă gândesc la tine așa. Nu.
‎Nu, e de rău.
‎Subtitrarea: Silvia Vițălaru