‎UN SERIAL NETFLIX
‎Întotdeauna am crezut ‎în acea persoană unică.
‎Știam că e cineva pentru mine.
‎Jumătatea mea, sufletul meu pereche.
‎Pentru ea aș face orice.
‎Am avut și inima frântă.
‎Să putrezești acolo, psihopatule!
‎Viața mea n-a fost mereu simplă.
‎Ce ai făcut?
‎CĂMINUL DE BĂIEȚI
‎Dar totul a meritat ‎când am cunoscut-o pe Love Quinn.
‎Te „lupesc”.
‎O iubeam.
‎O acceptam complet, ‎chiar și părțile mai aspre.
‎Nu trebuia decât să ai grijă ‎de fratele tău. Ai dat greș.
‎Însă greșeam… în privința lui Love.
‎Găsește un oraș. ‎Când ajungi, îți fac acte.
‎Îți trimit bani, nu te las.
‎Să arzi în Iad!
‎Deja era prea târziu.
‎Putem fi împreună acum.
‎Nu cred că putem.
‎- ‎Cu adevărat… ‎- ‎Sunt însărcinată!
‎Și abia atunci mi-am dat seama ‎pe cine trebuie să protejez.
‎Pe fiica noastră.
‎Pentru ea, m-am mutat
‎lângă San Francisco.
‎Pentru ea, m-am căsătorit cu fiara, ‎mama ei.
‎Pentru ea, m-am întemnițat de bună voie.
‎Nu știu cum voi reuși să ne eliberez.
‎Există o latură a celui care eram ‎de care nu pot scăpa.
‎Încă cred în acea ființă unică.
‎În acea persoană care e jumătatea mea.
‎Niciodată nu m-am întrebat ce se întâmplă ‎după ce băiatul rămâne cu fata.
‎Fiindcă o știm toți:
‎„Și au trăit fericiți ‎până la adânci bătrâneți”.
‎Imaginea se estompează și apare genericul.
‎Trebuia să pun mai multe întrebări.
‎Am trăit situații cumplite ‎de-a lungul vieții.
‎Dar așa ceva?
‎Aș fi avut nevoie de o hartă.
‎Joe!
‎E rândul tău.
‎Tăiem cordonul ombilical.
‎Mi-am mai croit eu drum prin beznă, ‎o pot face și de data asta.
‎Trebuie.
‎Ca să-mi protejez fiica.
‎Felicitări, tati! E băiat.
‎- Băiat? ‎- Bună.
‎- ‎M-am nenorocit.
‎Și el odată cu mine.
‎- Cu grijă, cu grijă. ‎- Cum îl cheamă pe viitorul președinte?
‎Henry.
‎Are și un alt nume?
‎Forty Quinn-Goldberg.
‎Ni s-a zis că e fată.
‎Probabil nu s-a văzut.
‎- S-a pitit. ‎- Karma. Domnul ne era dator cu un fiu.
‎Cum spuneam, nenorocit.
‎Acum, odată cu venirea copilului,
‎măcar acest purgatoriu al clasei de mijloc ‎pare să aibă un sens.
‎Ne-am mutat în Madre Linda pentru școli ‎până la urmă.
‎Când se risipește ceața din San Francisco, ‎vezi la kilometri întregi.
‎Numai vecini băgăcioși care te privesc
‎de la adăpostul mașinilor de tuns ‎și din spatele ușilor.
‎Dar, hei, e cel mai sigur cartier ‎din „statul de aur”.
‎Cine nu și-ar antama sufletul pentru asta?
‎Avem de toate.
‎Deci și el are totul.
‎Familia perfectă, finanțată ‎cu banii murdari ai familiei Quinn.
‎Voiam să ajungem aici singuri.
‎Când trebuie, când e pentru ei, ‎faci compromisuri.
‎Bun venit acasă, Forty!
‎Poate îi putem spune pe nume.
‎Suntem o familie.
‎Eu, un copil și mama lui, ‎care de fel e grozavă,
‎însă ocazional ucide cu mâinile goale.
‎Ce s-ar putea întâmpla?
‎De-abia dacă am ieșit din casă ‎după ce ne-am întors de la spital.
‎Mi-am imaginat că să fii părinte ‎o să fie ca un eseu de Nicholson Baker.
‎Mici clipe devenite magnifice.
‎Da.
‎Sau poate ca un roman ‎de Louisa May Alcott.
‎Multă muncă cu roade pe măsură. ‎Poate chiar ceva ce înnobilează.
‎- Hai, hai! ‎- Bine, bine.
‎Se pare că, de fapt, să fii părinte e ‎ca „Ziua cârtiței” în varianta lui Sartre.
‎Joe.
‎În ciuda traiului cu conotații mitologice,
‎în care împingi un bulgăre ‎de scutece murdare pe un deal,
‎instinctul de a proteja e incredibil.
‎Simțeam în străfundul meu ‎că aș face orice pentru el.
‎„M-am gândit la mirarea lui Gatsby ‎când a zărit
‎lumina verde din capătul debarcaderului.
‎Venise de departe ‎pe această peluză albastră și…”
‎E în regulă.
‎Însă nu simt nicio legătură.
‎Cu cât încerc să mă apropii, ‎cu atât plânge mai tare.
‎Și el știe că nu o avem.
‎- Ești bine? ‎- Sunt bine.
‎„Sunt bine” înseamnă ‎că „îmi sângerează sfârcurile”.
‎„Hormonii încă mă copleșesc,
‎nu am dormit de șase luni ‎și încă nu procesez
‎moartea fratelui meu.”
‎Sunt aici. Unde e băiatul meu perfect?
‎Uite ce i-a adus Glamma!
‎Moartea lui Forty nu e procesată
‎nici de Glamma Dottie, ‎care stă la 30 de minute de noi.
‎Mamă, îl cheamă Henry.
‎Ei bine, Henry ar trebui schimbat ‎după cum miroase.
‎O fac eu. Doar…
‎să-i fac niște poze.
‎- Bine. ‎- ‎Deși își afișează durerea
‎din plin pe Instagram.
‎Iar șamanul ei i-a confirmat ‎că Henry e Forty reîncarnat.
‎La cât de entuziasmat e când apare ea,
‎și nu când vin eu, ‎e posibil ca șamanul să aibă dreptate.
‎Măcar mi-a rămas o urmă ‎din fosta mea existență.
‎Nu e nicio librărie în acest infern,
‎însă am găsit cumpărători online.
‎Și îi trimit profitul lui Ellie.
‎Asta când am vești de la ea.
‎În rarele ocazii în care ne aventurăm, ‎Forty…
‎Nu, Henry plânge inevitabil ‎înainte să ni se dea latte-urile.
‎Gemenii mei au o fixație orală ‎pentru registre.
‎Apropo, Sherry!
‎Adică celebritatea maternă locală, ‎Sherry Conrad.
‎Blogul, podcastul și marca ei, ‎Greșeli în formă de inimă…
‎Ucideți-mă! E o mecca ‎de laude mascate și superioritate,
‎ambalate ca înțelepciune.
‎- Eu sunt Love. ‎- Quinn-Goldberg?
‎- Iar el e Joe? ‎- Da.
‎Și frumusețea asta e Forty, nu?
‎- Îl cheamă Henry. ‎- E o nebunie că a durat atât.
‎Da, așa e cu copil mic.
‎Doamne, da, vă înțeleg perfect.
‎Mă bucur că ne-am întâlnit.
‎Trebuie să bem o cafea, Love. ‎O să-ți împărtășesc toate secretele mele.
‎Tonul ăla,
‎abia nuanțat cu multă condescendență.
‎Vă descurcați minunat. Pa!
‎Mersi, la revedere!
‎De parcă aș avea nevoie de aprobarea ei. ‎Pe bune?
‎Are baftă ‎că nu i-am băgat cuțitul în ochi. Hai!
‎Când încerci să ții un copil în viață,
‎nu-ți permiți să-ți pui probleme ‎despre cel cu care împarți asta.
‎Eu o fac cu o femeie
‎care glumește despre așa ceva,
‎- …‎dar care e capabilă de asta‎. ‎- Vrei?
‎Mersi.
‎Nu stau să mă gândesc la cine e Love, ‎la ce este de fapt ea.
‎Treaba mea e să fiu un soț bun, ‎ca să pot fi și un tată bun.
‎Hei, Natalie!
‎Bună.
‎Nu pricep care e problema ei.
‎- Poftim? A cui? ‎- Vecina noastră, Natalie.
‎Nu ne-a adus cadou de casă nouă, ‎nimic când s-a născut Forty.
‎Henry.
‎Da, cred că ai dreptate. E ceva cu ea.
‎Ce e? Te-am pupat cum nu trebuie?
‎Nu, sunt doar obosită.
‎Aici e totul în haos. ‎Iar Sherry mi-a zis practic în față
‎- …că sunt varză. ‎- E o tâmpită. Întinde-te.
‎Mă ocup eu de casă și de el.
‎Și începe. ‎De fiecare dată când îl ating e așa.
‎Lasă-mă s-o fac eu. Joe.
‎E în regulă.
‎Hai, să mergem, hai!
‎Hei…
‎De ce nu mă place propriul copil?
‎Știi, copiii își dau seama ‎când nu pui suflet.
‎- Ce…? ‎- Nu, scuze, e doar în mintea mea.
‎ÎN NATURĂ
‎SUFLETE PERECHE ‎CU GENȚI DE SCUTECE
‎Du-te naibii.
‎Love are dreptate. Nu pun suflet.
‎Cum să pun când mi l-ai furat?
‎Love?
‎Auzi?
‎Nu prea mai avem scutece. ‎Mă întorc imediat.
‎Sincer, din cauza ta sunt în temnița asta.
‎Luminița verde ‎de la capătul debarcaderuluimeu.
‎Știu că simți la fel.
‎Salut, vecine.
‎Nu vreau să se întâmple aici, așa.
‎Vreau să te am undeva luxos. Meriți asta.
‎Mașina e foarte bună. Sărută-mă și taci.
‎Mi-ai citit gândurile cumva?
‎- Bună, vecine. ‎- Natalie.
‎Cred că nu dormi bine deloc, ‎aud copilul plângând mereu.
‎Nu. Așa e cu bebelușii. Doar că…
‎Pricep de ce ai adormi ‎în parcarea unui magazin.
‎Poftim, am zis să te scutesc de un drum.
‎Și tu m-ai urmărit.
‎- Mulțumesc. ‎- Încă ceva…
‎Să nu crezi prostia cu alăptatul ‎ca metodă contraceptivă.
‎Sora mea a rămas cât ai clipi.
‎Prietenii spun prietenilor. Așa că…
‎Flirtezi cumva cu mine?
‎Sigur, treaba cu prezervativele ‎ar putea fi o glumă
‎oarecum insinuantă.
‎Așa ca între prieteni. ‎Prea ca între prieteni…
‎Oricât ar fi de incitant, ‎trebuie să fiu atent.
‎Nu pot scăpa din plasă, ‎păianjenul are copilul meu.
‎Realitatea? Am făcut
‎greșeli în trecut.
‎Oare tu ai fi tot o greșeală?
‎Cine ești?
‎- Unde te duci? Hrănește-l pe Henry. ‎- Doar…
‎Am rămas fără suflu după zece trepte. ‎Am nevoie de sală.
‎La naiba.
‎Când stau cu Henry, ‎îmi amintesc de două lucruri.
‎Primul e că mă urăște.
‎Al doilea e că trebuie să-l protejez ‎cu orice preț de ce am trăit eu.
‎Joey!
‎- Unde e maică-te acum? ‎- Fugi, scârbă mică!
‎- Vino să-ți dau.
‎- De ce te temi? ‎- Prindeți-l!
‎Hai, Joey!
‎Deschide ușa.
‎- Ciudatule! ‎- Vino să ți-o iei.
‎- Băieți! Ce se petrece aici? ‎- Proful! Fugiți!
‎Băieți! Ce…?
‎Hei, Joe, deschide. ‎Eu sunt, lasă-mă să intru.
‎Amice, ești bine?
‎Frate, de ce-ți faci asta?
‎- Ei o fac. ‎- Dar tu ți-o cauți.
‎- Nu mai zice că vine mama ta după tine. ‎- Dar așa e.
‎Dacă i-ar păsa, ai mai fi aici?
‎- Nu înțelegi. ‎- Bine.
‎Mai bine taci, da?
‎- Nu… ‎- Noi vrem să acceptăm
‎că nimeni nu ne vrea.
‎Recunoaște, când ne-au dat aici, ‎au renunțat la noi pentru totdeauna.
‎Natalie! Doamne, ce loc!
‎Cine ești?
‎În aparență, ești un bun agent imobiliar.
‎Vrei să înfrumusețezi.
‎Te-ai lăsat de studii devreme, ‎când ți-ai cunoscut soțul,
‎Matthew Engler, antreprenor,
‎despre care sunt și mai puține de aflat,
‎dacă nu cumva vreau să dau crezare
‎prezenței sale online, ‎periată să fie perfectă.
‎Asta e ce ți-ai dorit?
‎Să te căsătorești cu cineva mai în vârstă, ‎ocupat, mereu plecat,
‎cât timp tu vinzi case ‎unor nemernici bogați
‎și îi iei hainele de la curățătorie? ‎Asta e dragostea pentru tine?
‎Îl iubești?
‎Năzuiești la ceva mai profund, autentic?
‎Așa ca mine.
‎- Știu. ‎- Cred că cineva…
‎- Poate… ‎- Love Quinn!
‎Vino aici.
‎- Bună. ‎- Ea e Kiki, iar el, Andrew.
‎- Bună. ‎- Încântată.
‎Frumusețea ei de băiat are cât? ‎Șapte luni.
‎- Da. ‎- Îmi lipsește perioada aia.
‎Da, Love, m-am bucurat să te văd la curs.
‎- M-ai făcut zob. ‎- Știu.
‎Cursul ăla e pentru cei în formă,
‎dar o să te obișnuiești.
‎- Am avut mult de slăbit după sarcină. ‎- La fel, am avut drum lung.
‎Mult mai lung decât al tău.
‎Serios, așa a fost.
‎Mi se pare mie sau toți mă faceți grasă?
‎- O, nu! ‎- În niciun caz.
‎Și chiar și așa, ar fi ceva peiorativ?
‎Love, frumusețea nu se măsoară ‎în mărimi de haine.
‎Vino să bem un latte.
‎Da?
‎Bine.
‎- Mi-ar prinde bine o cafea. ‎- Uluitor.
‎Minunat! Avem o gașcă acum.
‎Poate că încă nu am elucidat misterul tău,
‎dar un lucru știu sigur: ‎n-am greșit când am fost intrigat.
‎BIBLIOTECA MADRE LINDA
‎Iartă-mi jocul de cuvinte, ‎dar asta vorbește volume despre tine.
‎Nici nu știam că există o bibliotecă ‎în infernul ăsta.
‎Bibliotecile sunt ce e mai frumos ‎în societatea civilizată,
‎un loc cu acces egal la cunoaștere.
‎Asta ne separă de maimuțe.
‎Și totuși, mă doare sufletul ‎când văd cum arată unele cărți.
‎Dl Mooney a spus cândva ‎că modul în care tratăm cărțile
‎ne vestește cu acuratețe soarta.
‎Dacă ai destule cotoare rupte,
‎știi că Roma e în flăcări ‎sau va fi curând.
‎Totuși încă mai avem pentru ce lupta ‎în lumea asta haină.
‎Cum îl cheamă pe micuț?
‎- Henry. ‎- Am ieșit cândva cu un Henry.
‎- Sunt persoane grozave. ‎- Henry vă mulțumește.
‎Ne scuzați.
‎Greu să devii invizibil ‎cu cel mai puternic magnet
‎din istoria speciei, prins de tine!
‎„Fifth Season”, „Fata dispărută”, ‎„Seabiscuit”.
‎Bun, m-am blocat. De ce acelea?
‎Cine ești?
‎Bine, Henry.
‎E în regulă.
‎- Bună. ‎- Te duci după ea,
‎- …sau te ajut cu ceva? ‎- Da.
‎- Aș vrea să-mi fac permis. ‎- Ești la locul potrivit.
‎Bine.
‎Completează asta.
‎Avem o secțiune pentru copii ‎chiar după colț.
‎Și asta o poți lua acasă.
‎Natalie ți-a ales-o.
‎DULCE E NOAPTEA
‎Chiar flirtezi cu mine.
‎Mulțumesc.
‎Când încep să mișune, ‎e un miracol că supraviețuiesc.
‎Sunt binecuvântată ‎să am trei bone incredibile.
‎Doamne, e de două ori mai rău ‎decât cu gemenii.
‎Așa am început să scriu, ‎ca să împărtășesc.
‎Să nu facă și alții atâtea greșeli.
‎Da. Cum se numea blogul tău?
‎„Greșeli în formă de inimă”.
‎- Nu l-ai citit? Serios? ‎- Nu.
‎- E modest. ‎- A inventat influencing-ul matern.
‎- Nu fi modestă. ‎- Nu. E distracție.
‎Pot sta acasă cu gemenii așa. ‎Tu ce lucrezi?
‎Am studiat să devin bucătar-șef.
‎Da, și…
‎Nu am mai avut timp de asta ‎de când am născut.
‎- Păi da. ‎- Treaba ta acum e să relaționezi
‎cu copilul și soțul tău.
‎Simplu de zis. ‎Și-a revenit vaginul după naștere?
‎- Doamne, o stânjenești! ‎- Nu fi vaginofobă.
‎Doamne! Mi-aș fi dorit să-mi zică careva ‎ce greu e să te reîntorci la sex.
‎Însă conexiunea intimă? E ceva crucial.
‎Endorfine, ocitocină… ‎Sunt incredibile pentru lactație.
‎De fapt, dacă nu ai orgasm,
‎laptele tău nu face ce trebuie ‎pentru creierul copilului.
‎Ne ocupăm de asta, așa că…
‎Bine.
‎„Dulce e noaptea” e cea mai întunecată ‎lucrare a luiFitzgerald‎.
‎E despre căsnicie și infidelitate.
‎E o invitație? Un avertisment?
‎- Bun, am reușit să-l potolesc. ‎- Bravo.
‎Și ți-am adus
‎o ‎pain au chocolat‎.
‎Nu mă înțelegeți greșit. ‎Nu e un basm nemțesc
‎în care o vrăjitoare mă ține închis ‎până devin cină.
‎Iubirea e frumoasă, te satisface.
‎M-am îndrăgostit de o versiune a ei.
‎Ce zici?
‎- E decentă. ‎- Da. Cea mai bună patiserie din oraș.
‎E prea dulce.
‎- Nu au folosit unt franțuzesc. ‎- Da, să-i exilăm.
‎Unde le stau picioarele ‎să le stea și capul.
‎- Bună. ‎- Bună.
‎Te întrerup din citit?
‎- Nu, deloc. ‎- Mie așa mi se pare.
‎- Vino înapoi, Love. ‎- Mama dracului.
‎- Rămâi, stai. ‎- Nu, Joe. De ce?
‎- De ce nu discuți cu mine? ‎- Poftim? Vorbim…
‎Se petrece ceva, ești mereu neatent.
‎- Nu e așa. ‎- De ce nu-mi spui?
‎Mă ocup eu.
‎Îl duc pe la bunica.
‎- Love. ‎- Nu-ți face griji, Joe.
‎Bucură-te de liniște.
‎Unde ești?
‎APELANT NECUNOSCUT
‎- Alo… ‎- ‎Bună, vecine‎.
‎Vrei să bei ceva?
‎De unde ai numărul meu?
‎Matthew, soțul meu, lucrează în I.T.
‎Deci…
‎nu vorbim de tehnologie invazivă.
‎De ce ești așa agitat?
‎Încerci să ascunzi un trecut tulbure?
‎Nu, nu-mi fac griji pentru mine,
‎ci pentru viitorul civilizației.
‎Aia e o cauză pierdută.
‎Știi, ar trebui să te avertizez.
‎În Madre Linda, nu există intimitate.
‎Inclusiv aici.
‎Uite!
‎Toate camerele din casă.
‎Cea de aici e stricată, ‎de asta petrec atâta timp aici.
‎E singurul loc din oraș ‎în care nu mă simt urmărită.
‎Gata.
‎Vrei să fim singuri?
‎Nici măcar asta nu e intimitate.
‎Matthew o să vadă și se va întreba de ce.
‎E bizar, nu-mi amintesc să-mi fi pus lesă,
‎doar că…
‎cumva, a alunecat peste gâtul meu.
‎Și tu ești prizonieră.
‎Cred că o căsnicie nu e făcută ‎să tolereze secretele.
‎Sau oamenii nu sunt făcuți ‎pentru căsnicie.
‎Vino.
‎Mai vreau un pahar.
‎Pentru noi prieteni!
‎„Care adesea se pot distra mai bine ‎decât cei vechi.”
‎Ai primit cartea!
‎La naiba!
‎Poftim. E în regulă? Mă pot uita?
‎Apasă, ar trebui să oprească sângele.
‎Ai o trusă de prim ajutor?
‎Da.
‎Se simte bine.
‎Să am grijă de tine.
‎Poftim. Eu zic că o să supraviețuiești.
‎- Doare? ‎- Nimic ce nu poate vindeca vinul.
‎Și tu simți, nu e așa?
‎Ce e?
‎Sentimentul ăla pe care-l ai ‎când ești cu cineva prima dată.
‎Tensiunea, posibilitățile…
‎Aș vrea să-l pot încapsula.
‎E mai frumos decât orice.
‎Îl simt.
‎Am crezut că-l voi păstra, cu Matthew.
‎Crezi că dispare în mod inevitabil?
‎Dacă e persoana potrivită,
‎cred că se păstrează.
‎Tu cât l-ai păstrat cu Love?
‎Greu de spus.
‎Nu o cunoșteam cu adevărat
‎când m-am îndrăgostit.
‎- Știu cum e. ‎- M-a luat valul.
‎Când mi-am dat seama, era târziu.
‎Nu puteam pleca. N-o puteam părăsi.
‎Oamenii pleacă tot timpul.
‎Nu și Love.
‎Fiica noastră… ‎Am crezut că vom avea o fetiță.
‎Oricum,
‎acum am intrat în horă
‎cu Love.
‎Oare?
‎Copiii nu sunt cătușe.
‎Matthew are un fiu vitreg.
‎- Nu-l vedem prea des. ‎- Sună urât pentru băiat.
‎E chiar bine, de fapt.
‎Știi de ce?
‎Oamenii sunt mai fericiți ‎când nu se mint singuri
‎și nu-i mint pe toți.
‎Atunci ce cauți aici?
‎Nici eu nu-l pot lăsa.
‎Nu-i pot face asta.
‎Chiar dacă asta înseamnă să stau
‎în această zonă crepusculară veșnică, ‎un purgatoriu nenorocit.
‎Așa de rău e?
‎Dacă nu ești atent,
‎o să înceapă să-ți pese de școli private,
‎de acțiuni la bursă, ‎și o să citești pe Kindle.
‎La naiba.
‎Vrei să vezi sala de lectură?
‎Întotdeauna am avut dormitoare separate.
‎Am insomnii.
‎Și sunt și dezordonată.
‎Dintr-odată, totul pare real.
‎Sunt căsătorit, dar cu persoana greșită. ‎Dacă tu ești aceea?
‎Unde ai dispărut?
‎Lasă gândurile.
‎Vino aici.
‎Nu. Soț, tată… Nu pot.
‎Îmi cer scuze.
‎Ți-am dat impresia greșită.
‎- Eu sunt sigură că nu. ‎- Nu.
‎Sunt doar în căutarea unei prietenii.
‎La naiba…
‎Nu, niciodată.
‎Mi-am promis că o s-o fac cum trebuie.
‎Love, m-am gândit…
‎Am ajuns acolo
‎și pe urmă m-am gândit la mama,
‎așa că m-am dus și am luat înghețată.
‎Ești bine? Ești nițel agitat.
‎Am băut un pahar cu vecina. ‎Aveai dreptate. E nebună.
‎Îmi pare rău că am plecat așa.
‎Doar că…
‎Mă gândeam la jurămintele noastre.
‎Da.
‎Pe care le-am scris ‎în drum spre judecătorie.
‎Ai spus că întotdeauna ‎vei împărți cu mine dulcele.
‎Iar asta înseamnă generozitate.
‎- Sunt generoasă. ‎- Da, iar eu sunt nemernic.
‎- Nu, nu ești, doar că… ‎- Ba da, și a fost așa o nebunie.
‎Și mă gândeam la dulcele ăla.
‎Și îți era foame?
‎- Da. ‎- Și mie.
‎Sentimentul ăla
‎se pare că poate reveni.
‎Poate că asta căutam ‎unul la celălalt, Natalie.
‎Poate de asta aveam nevoie.
‎De o cale înapoi la Love.
‎Poate că, datorită ție,
‎pot face relația să meargă.
‎Trebuia să-i spun lui Sherry ‎că suntem ocupați.
‎Ceva îmi spune că nu e genul să o refuzi.
‎O să fie bine.
‎Te am pe tine.
‎Și am și plăcinta.
‎- Familia Quinn-Goldberg. ‎- Hei.
‎- Intrați. ‎- Poftim, e pentru tine.
‎- E fără gluten. ‎- Minunat.
‎Da.
‎Sherry a trebuit să posteze ‎un video cu scuze
‎în august 2020, după ce s-a aflat
‎că a găzduit o petrecere imensă ‎în timp ce noi eram acasă,
‎dezinfectându-ne mâinile.
‎Se aude că aici toți un vaccin secret,
‎dezvoltat pentru regina Angliei, ‎fiind imuni la COVID.
‎Nu cred în conspirații,
‎exceptând când e vorba ‎de avantaje nedrepte ale bogaților.
‎Acelea sunt reale. Credeți-mă, ‎sunt căsătorit cu o Quinn.
‎Ia niște Pinot. ‎E de la crama prietenei mele.
‎Își printează 3D butoaiele.
‎Bună.
‎Mulțumesc.
‎Sunt Kiki și soțul ei, Brandon.
‎Acolo e Andrew și soțul avocat.
‎Nu-mi amintesc cum îl cheamă.
‎Jackson.
‎Andrew, Jackson. Nefericită combinație.
‎Doamne!
‎- Cum de am uitat? ‎- Par în regulă,
‎dacă ignori bula elitistă în care trăiesc.
‎Trebuie să o fac, ‎altfel ar trebui să pierim și noi.
‎Sunt un cuplu drăguț.
‎Spre deosebire de gazda noastră.
‎Să nu te încrezi în matcă.
‎Hai să îți fac turul, Love!
‎- Mulțumesc. ‎- Da.
‎Tu trebuie să fii Joe.
‎În sfârșit ne cunoaștem. Cary Conrad.
‎Oare viața ta e o marcă ‎în absența unui suflet pereche imperfect?
‎Doamne!
‎Misiune îndeplinită. ‎Nici nu știu care e mai ratat.
‎- Încântat. ‎- Hai să-ți arăt grătarul.
‎Bine.
‎O mare de tocilari ajunși. Tehnologia ‎le-a adus bani, nevestele, restul.
‎Haine, coafuri, tabere de fitness.
‎Ajung de la puștii închiși în dulap ‎la școală, la stăpânii universului.
‎- ‎E chiar emoționant. ‎- ‎Kiki îi spune Dakotei: „Nu-l deranja.
‎Microdozează ketamină. ‎E momentul lui special.”
‎Asta dacă ignori delirul narcisist ‎în care crezi
‎că poți trăi veșnic.
‎E Dieta Paleo. De fapt, keto.
‎Când fac fasting intermitent, ‎pot consuma oricâte grăsimi.
‎- Fasting? ‎- Fasting intermitent.
‎Nu ții?
‎Ei bine, te ajută genele, ‎probabil de asta nu ai nevoie.
‎Ia să văd.
‎O, da!
‎Ești norocos. Ai arderile rapide.
‎Băieții se antrenează cu mine. ‎Sunt o bestie. O să-ți placă.
‎Flirtează cu mine ‎sau vrea să intru în clubul lui?
‎Ia niște carne.
‎Revin.
‎Nu știam că Lena și Chris s-au întors ‎de la Paris.
‎Se pare că s-au distrat grozav.
‎Căsnicia lor e una deschisă.
‎Nu judec pe nimeni.
‎Serios?
‎- Deloc? ‎- Mi-am petrecut verile din copilărie
‎într-o comunitate, așa că sunt vaccinată.
‎Orice funcționează, nu e așa?
‎Ești ca o gură de aer proaspăt, Love.
‎Mă bucur că te-ai mutat aici.
‎Plăcerea e a mea.
‎Bună.
‎Natalie și Matthew Engler.
‎- Arată superb. ‎- E o persoană rea.
‎Matthew era căsătorit cu Mimi, ‎o femeie absolut incredibilă.
‎Era mama copilului lui, iar apoi…
‎Apoi a cunoscut-o pe ea.
‎Suntem prea feminiști ‎ca să spunem că i l-a furat.
‎E amabilă. Un bun agent imobiliar, ‎adică știe să înșele.
‎E bine de știut când stă vizavi.
‎Trebuie să-l salut pe Les. ‎Ne dă un buldog francez.
‎- Nu mai am, mă duc să-mi torn. ‎- Bine.
‎Ești aici, cu el?
‎Și pari complet mulțumită.
‎Seara noastră nu a însemnat nimic? ‎A fost o greșeală?
‎Ai stat într-o cabină ‎de realitate virtuală?
‎- Joe? ‎- Nu.
‎Cary are una în garaj. E o nebunie.
‎Nu doar pentru filme porno, ‎care, apropo, sunt uluitoare așa.
‎Ca specie, merităm să dispărem.
‎Prietena mea Rachel, din L.A.,
‎a zis că fratele e un drogat ‎care s-a sinucis.
‎Și tatăl e un dubios. ‎Se pare că Anavrin e doar o fațadă.
‎Acolo curg bani cu nemiluita.
‎Evident că a luat banii tăticului ‎și și-a cumpărat o nouă viață aici,
‎unde noi toți muncim pentru ce avem.
‎- Amin. ‎- Amin.
‎Bună.
‎Îți mai pun vin?
‎- Bună. ‎- Doamne!
‎Bine.
‎Pot să-ți spun ceva evident? ‎Sherry Conrad e un om groaznic.
‎- Îți vine să crezi? ‎- Ea conduce orașul ăsta.
‎Nu poți să te indignezi
‎decât dacă îți dorești să fii singură.
‎Am prieteni.
‎Unde, în L.A.?
‎Ai nevoie de prieteni și aici.
‎Presupun că ai venit aici pentru școli?
‎Ei bine, acum știi că totul are un preț.
‎Pinot, te rog.
‎Uite ce e, și pe mine mă urăsc.
‎Cred că l-am furat pe Matthew de la ‎prietena lor, care oricum l-a înșelat.
‎Ideea e
‎că fiecare își găsește drumul ‎în Madre Linda.
‎Adică pe lângă Sherry și mafia ei?
‎Va fi mai simplu ‎dacă le faci să te accepte.
‎Mi-a făcut familia tomberoneză. ‎Nu prea văd cum.
‎Bine, corect.
‎Atunci fă ce fac și eu. ‎Fă-o să te respecte.
‎Persoanele autentice o sperie.
‎Fii tu, fără scuze, pe față, ‎și o să bată în retragere,
‎poate nu va fi supusă, ‎dar măcar va mima o prietenie.
‎Bine, grozav. Am o singură problemă. ‎Nu prea mai știu cine sunt exact.
‎Tocmai am născut,
‎și totul e…
‎Nu am nimic autentic și intimidant.
‎Sunt o mamă casnică ‎care o ia razna treptat.
‎Cred că am chestii
‎de lămurit.
‎Dacă ai putea face orice,
‎ce anume ai face?
‎Doar așa?
‎Bine.
‎E o prostie,
‎dar am fantezia asta ‎de a-mi deschide o patiserie.
‎În altă viață, eram patiser-șef.
‎Mi se pare o idee ridicolă ‎într-un oraș unde nu există gluten.
‎Eu mănânc cu gluten.
‎Serios?
‎Știi ce?
‎E un spațiu liber ideal pentru asta.
‎Poate mă înșel.
‎Sau poate e soarta.
‎Sună-mă dacă vrei să-l vezi.
‎Mersi.
‎E plăcut să porți o conversație reală.
‎Nu cred că suntem vecine de luni de zile.
‎Joe te-a văzut mai des.
‎Nu chiar.
‎Îi tot spun lui Matthew că ar fi plăcut ‎să vă invităm să bem ceva.
‎E o nebunie că încă nu v-am invitat.
‎O s-o facem curând.
‎Da, sună minunat.
‎Cu siguranță.
‎Ce e?
‎Că am făcut totul pentru noi,
‎iar tu te tăvălești cu vecina.
‎- Poftim? Ce tot spui? ‎- Nu sunt tâmpită, Joe!
‎Nu mă…
‎Nu știu ce ți-a zis, ‎dar ți-am spus adevărul.
‎Am băut ceva. ‎A început să se poarte bizar și am plecat.
‎Și ai venit și mi-ai tras-o ‎pentru prima dată în șase luni.
‎- E cumva o coincidență? ‎- Bine. Mi-a plăcut flirtul.
‎Asta facem acum? Poliția gândurilor?
‎- Nu avem voie să avem fantezii? ‎- Nu începe cu asta.
‎Nu e nimic simplu când cineva ‎îți ocupă gândurile.
‎- Nu-mi pasă dacă i-ai tras-o. ‎- Așa sună.
‎Ești obsedat de ea?
‎- Nu e deloc așa. ‎- Serios?
‎- Da. ‎- Ești sigur?
‎Sunt sigur. Așa am fost cu tine, Love! ‎Pe tine te-am luat.
‎Cel de care m-am îndrăgostit ‎ar face orice pentru noi.
‎Și încă e așa. M-am mutat aici.
‎Suntem în infernul ăsta ‎de suburbie plastifiată.
‎- Am venit pentru copil. ‎- Trebuia să fie fată.
‎Și ce contează?
‎Nici nu… Nu contează.
‎Simt că fac doar alegeri greșite.
‎Simt că o să-i fac rău, că știe asta.
‎Mă privește ca pe un monstru.
‎Cum crezi că mă simt?
‎Ții minte ce a spus Forty ‎cu cinci secunde înainte să moară.
‎Că sunt nebună dacă cred ‎că o să fiu o mamă bună.
‎Ei bine, o luase razna.
‎Poate că nu.
‎Noi…
‎amândoi…
‎am făcut lucruri rele.
‎Voiam să ne mutăm aici
‎ca să o luăm de la zero,
‎să fim în siguranță, să nu mai fim nevoiți ‎să facem nimic rău.
‎Acum putem alege.
‎Putem alege. Suntem la adăpost.
‎Suntem împreună.
‎Îți promit, gata.
‎Nu mai facem lucruri rele niciodată, bine?
‎Și dacă tot suntem sinceri,
‎să știi că ești o mamă minunată.
‎Mulțumesc.
‎Deci pot să nu mai citesc ‎blogul de rahat al lui Sherry?
‎Încă ai timp să creezi o legătură cu el.
‎Încearcă să-i citești ‎și altceva în afară de Fitzgerald. E mic.
‎Da, o să încerc.
‎Mergem acasă?
‎Da, haide.
‎- Suntem în regulă? ‎- Hei.
‎- A fost cuminte toată noaptea. ‎- Bine.
‎Mergi și odihnește-te, mă ocup eu, serios.
‎- Mulțumesc. ‎- Noapte bună.
‎- Mulțumesc mult. ‎- Te iubesc, Forty.
‎Ești bine, Henry.
‎„Până la adânci bătrâneți” ‎arată altfel decât credeam.
‎Și familia, realitatea unei familii
‎nu e pentru toată lumea…
‎însă e tot ce mi-am dorit vreodată.
‎Așa că o să fac lucrurile să meargă, ‎orice ar fi.
‎La revedere.
‎19 dolari? E o aiureală. Îți dau doi.
‎Domnule, aici nu e amanet. ‎Nu negociem taxele de întârziere.
‎Vreau să discut cu managerul.
‎Bună, Natalie.
‎Da.
‎Vreau să văd spațiul de care vorbeai.
‎Minunat.
‎„Dar nu știa ‎ce poveste să-i spună Broscuței.
‎Apoi…
‎broscoiul i-a turnat ‎paharul de apă în cap.”
‎Eu sunt nemernicul aici? Iartă-mă, e urât.
‎Eu sunt de vină?
‎Chiar încerc.
‎Sunt implicat până peste cap.
‎Zise el folosind o expresie ‎pe care fiul n-o va înțelege,
‎fiindcă e imposibil ‎să comunici cu bebelușii.
‎Da, exact.
‎Și cum se presupune că vom comunica?
‎Cum să fac asta așa cum trebuie?
‎Vreau s-o fac bine, Forty.
‎Henry.
‎Henry, vezi?
‎Deja mi-ai intrat în minte.
‎O să fac tot ce pot.
‎Dar nu știu încă exact ce presupune asta.
‎Eu…
‎Stai așa, nu mă urăști?
‎Da, așa simt și eu.
‎Exact la fel.
‎Bun, frumoasă conversație.
‎Să citim în continuare.
‎„De ce îți torni apă în cap? ‎întrebă Broscuța.
‎Sper ca astfel să mă inspir ‎să găsesc o poveste.”
‎E drăguț, nu?
‎Nu ai mari lucrări de făcut.
‎Iar chiriașul a lăsat ‎toate electrocasnicele?
‎A fost nevoit.
‎Uite ce e, n-o să mint.
‎Orașul ăsta nu e cea mai facilă piață.
‎Trebuie să ai produse grozave.
‎- Nu-mi fac griji de asta. ‎- Atunci nu-ți fă deloc.
‎Dar proprietarul mai are o ofertă.
‎Însă mă adoră, așa că semnează contractul ‎pe trei ani și e perfect.
‎Ți-am trimis documentele deja pe email.
‎- Pot… Pot să văd subsolul? ‎- Da, sigur. Să mergem.
‎Știu cum arată,
‎dar mi s-a zis ‎că e cea mai bună cameră frigorifică.
‎Să-ți arăt cealaltă zonă de depozitare.
‎Autorizațiile ies repede.
‎Poți deschide cât ai clipi.
‎Pe mâinile cui trebuie, ‎va avea un succes nebun.
‎Ce zici?
‎E doar începutul, Henry.
‎„Broscuța și Broscoiul” e minunată, ‎dar să vezi „Pippi Șosețica”!
‎O să înnebunești.
‎Tocmai plec de la bibliotecă. Ce faci?
‎Hei, Love. Ești bine?
‎Joe.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Avem nevoie de terapie de cuplu.
‎IN MEMORIAM ‎MARK BLUM
‎Subtitrarea: Silvia Vițălaru