Tidigare i Willow:
Vår fiende har inte försvunnit.
Airk, var är du?
Ni behöver en magiker.
Barnet har gett sig till känna.
Legenden om kymeriska harnesket.
Bavmordas ande överlevde.
Du behöver bara underkasta dig.
Hon var Elora Danan en gång.
Madmartigan.
- Du stal Lux Arcana. - Från honom, ja!
Han valde alltid dig!
Sargade havet.
Där kartorna slutar och vår sista prövning börjar.
- Vad finns bortom Sargade havet? - Ingenting.
Havet bara fortsätter för evigt.
- Vi har varit här ute länge. - För mig dit vi ska, bara.
- Och sen? - Sen dödar jag häxan.
Du håller igen.
Vill du besegra Gråhäxan? Vad väntar du på?
Jag var som du en gång, fånge i min egen fruktan.
Glöm allt du tror dig veta och följ med mig.
Staden ska ligga här.
Se er omkring. Det är över. Vi måste vända om.
-Är du redo? - Ja.
Kapitel VIII Lindormens barn
Ni är här!
Så häftigt! Vilken underbar överraskning.
Få se på dig... Är du oskadd?
- Allt bra? - Airk...
Vilken prövning det måste ha varit att ta sig hit. Tack.
Åh gud...
Jag har saknat dig så mycket.
Jag var så blind tidigare.
Men nu förstår jag att vi behövde den här tiden isär.
- Elora. - Hur...
Hur jag visste att du är Elora Danan? Hon berättade. Eller visade mig, faktiskt.
- Gråhäxan? - Vem?
Så...är du en av dem nu?
De är inte vad du tror de är. Och inte hon heller.
Hon utnyttjar dig, Airk!
Hon behöver Bavmordas blod för att uppbringa... nåt och förslava världen.
- Budbäraren. Du klarar det här bra. - Tack.
Hon sa att du skulle säga det.
Att du envist skulle hålla fast vid dina föreställningar.
Var är hon?
- I templet. Hon vill prata med er. - Jag tänker inte prata med Gråhäxan.
- Jag skyddar er, jag är din storebror! - Det skiljer typ en minut.
- Vi vill bara hjälpa dig hem. - Det är inte jag som behöver hjälp.
Om det känns bättre får ni gärna ha era...
-Är det där pappas svärd? - Ja.
- Var hittade du det? - Det är en lång historia.
Vi behöver inte snacka med Gråhäxan, vi behöver sticka härifrån - nu.
Och det ska vi också göra.
- Men ärligt talat... - Vad?
Hon är... helt otrolig! Och så intressant.
Men också rätt viljestark.
- Vill du ta det här? - Visst.
- Otrolig och intressant? - Ja.
Om vi vägrar, då?
Kan du inte bara knycka till handleden och göra köttfärs av dem, typ?
Just det, den gamla köttfärs-formeln. Och sen bara släpa honom härifrån?
Ni behöver inte släpa mig nånstans.
Lyssna på henne, så reser vi sen. Det är enda sättet.
Vänta! Innan vi begår nån oåterkallelig dumhet...
- Det finns inget att diskutera. - Har ni inte hört talesättet?
"Om din käresta hoppar från jordens kant, tänk då till innan du hoppar efter."
- Nej, tror inte jag har hört det. - Det är faktiskt rätt känt.
Ett språng ut i det okända. Visst är det vägen till Uråldriga staden?
- Det är möjligt. - Då gör vi det.
Det kan också vara meningen att de ska göra det här på egen hand.
- Att vi inte ska följa efter. - Där hör ni. - Varför då, förresten?
Madmartigan skyddade världen genom att skydda Elora.
När han tog beslutet att bekämpa Lindormen inifrån-
sa han till Allagash att hans barn skulle axla ansvaret i hans ställe.
Kit är Eloras beskyddare.
Och vem skyddar Kit?
Det gör jag.
För Tir Asleen, Sorsha och...
För att du älskar henne.
Ja, och när den man älskar behöver en så hoppar man över jordens kant för dem.
Det handlar om mer än Airk och Gråhäxan. Jag känner det.
Det här är början på ett krig. Och de kan inte vinna det på egen hand.
Jag är stolt över dig.
Är du? Varför då?
Du är på väg att bli en stor magiker.
Och en ännu bättre människa.
Vi kommer att träffas igen.
- Då blir det väl bara du och jag i kväll. - Va?
Vi är ju på... Glöm det.
Men du vet... "Willow och Boorman, den stora hemfärden."
Vi kunde ta en mer naturskön väg tillbaka och stanna vid nån flott bordell...
Nej, visst. Du vill hem till...
Vi kunde också begrunda den skrattretande föreställningen-
att det kanske existerar nåt större som är värt att strida för - typ.
Det är enkelt, Boorman.
Fråga bara dig själv vad du verkligen älskar-
och sen viger du dig åt det så länge du kan.
För mig är det Mims.
Prioriteringar... Knepigt det där. Jag har mest fokuserat på mig själv.
Ingen går på det där, Boorman.
Sanningen är att du är lojal, hängiven och stark.
- Madmartigan skulle ha varit... - Seriöst, låt bli.
Jag vill inte börja böla så att jag sen måste skämmas...
- Kan du hålla tyst och låta mig prata! - Nix, för sent.
Det här är en riktigt kass idé.
Ta hand om dem.
När jag äntligen släppte rädslan-
var det som att portarna öppnades och jag kunde se...
- Vadå? - Allt.
- Har du druckit av den här här skiten? - Vet du ens vad det är?
Ja, det är typ väldigt ohälsosamt.
En mor föder ett barn. Hennes kropp producerar mjölk åt barnet.
- Snälla, lägg av. - Det är näring.
Det är delen av honom som han ger till oss.
- Vem? - Lindormen.
Mina damer, den svåra biten är avklarad.
Är du...
...Gråhäxan?
Du är kanske den enda i världen som kan säga så - och överleva.
- Vad har du gjort med min bror? - Jag har inte gjort nånting.
Jag är faktiskt inte den onda här.
Du försökte förvisa Elora till Trettonde natten.
Som om du vet vad det betyder.
- Vad vill du? - Vi ska släppa henne fri.
Hon är Lindormens budbärare.
Hon ska väcka honom och frambringa en ny tidsålder.
Låter inget vidare.
Jag vill bara ge er samma valmöjlighet som vi fick.
Och oavsett vad vi väljer så låter du oss gå sen?
Jag har varit i er sits, och jag var rädd. Men det finns inget att vara rädd för.
Ursäktar ni oss?
- Jag gillar inte det här. - Och det tror du jag gör?
- Det är helt klart en fälla. - Så klart. Airk är rätt lättlurad.
En gång lurade jag i honom att han led av Bugenhagens-
och att fingrar och tår skulle ruttna om han inte drack en massa vinäger.
- Vadå, finns det på riktigt? - Nej, jag hittade på det.
- Flickor, är ni klara? - Vi kommer.
Vad gör vi?
- Jag trodde att du hade en plan. - Jag trodde att du hade det.
Vad...
Vad har vi för val?
Varje individ gör sitt val. Bara ni själva vet vilket.
Måste vara den, va?
Hörde ni inte hur jag ropade?
- Oj... - Japp.
- Har ni sett till nån? - Nix.
- Det där, då - har ni sett det? - Lysande...
- Det är över oss till skymningen. - Och vad gör vi då?
Mörker, stormvindar... Det liknar jordens undergång.
Det jag försöker säga är...
Om nån av er är sugen på att hångla lite så är jag på.
Så vad har vi för plan? Gå ner och se vad som händer?
- Morgondagens stora strateger... - Vad föreslår du, då?
Tja, jag föreslog att vi skulle hångla men fick nobben, så i brist på annat...
Kamouflage!
Du sa åt mig att inte gå in i ljuset.
Du var rätt ihärdig.
Det är lugnt.
Jag går själv.
Bra, jag väntar här.
Mamma?
- Det här kan inte vara på riktigt. - Inte?
Känner du inte igen min beröring?
Min röst?
Min tappra flicka. Jag är så ledsen.
Jag undanhöll sanningen för dig för att förskona dig från all smärta.
Jag tyckte du förtjänade att få uppleva lycka.
Det tycker jag fortfarande.
Nå? Vad tycks?
- Det är en vacker lögn. - Det är vad vi gör av det.
- Det är vårt bröllop. - Vårt?
- Nej, Elora! Vänta! - Oroa dig inte, de ska bara prata.
Det borde du och jag också göra.
Okej, nu.
- Det här känns larvigt. Det är ingen här. - Jodå. De gömmer sig.
- För vem? - Oss.
I sånt fall vet de att vi är här. Frågan är då vilka vi gömmer oss för.
För dem!
Det är som ni aldrig smugit in i en stad med odöda förr.
- Okej, jag reser mig. - Japp. Ledsen kompis, jag med.
Rätt olycksbådande.
Du först.
De är därinne. Det är jag säker på.
- Jag är inte ens sugen på att gå in dit. - Vi har inte mycket tid på oss!
- Graydon, gör nån magi! - Just det, jag är ju trollkarl.
Locktwarr suporium dannthu.
- Hur går det? - Jag försöker!
Försök ännu mer!
- Det börjar bli bråttom! - Ja, skynda dig!
Jag försöker ju!
Få upp portfan!
Helvete! Hörni, jag börjar förstenas.
Det är inte lätt att medge för sin dotter att man hade fel.
Om vad?
En hel del.
Mest vad gäller dig.
Jag försökte forma dig till nåt som jag trodde att du måste vara.
Till det jag tvingades vara. En drottning.
Ansvaret är som en kedja kring halsen. Det tynger en.
Vissa är skapta för det. Men inte du.
Ditt öde är att följa din egen väg.
Jag visste det.
Och det var fel av mig att förneka dig din frihet.
Men än är det inte för sent att ge dig den tillbaka.
Hur är det att utöva magi?
Det är väl okej.
Jag är fortfarande... nybörjare.
- Kan du flyga? - Va? Nej!
Kan du skjuta blixtar från fingrarna?
Nej.
Jag menar, jag har gjort en del saker...
Hemma, när jag lagade mat...
...kunde jag hamna i ett tillstånd där jag inte ens tänkte på vad jag gjorde.
Händerna styrdes av nån... instinkt...
...som jag varken kunde namnge eller förklara.
Jag bara visste att maten skulle bli bra.
-Är det så med magi också? - Nej.
Så har det aldrig varit.
Det är liksom... Jag förstår det.
Jag förstår vad det innebär att vara skicklig i det, men...
Jag tycks inte kunna nå dit.
Du kanske inte vill vara Elora Danan.
Tänk om vi kunde gå tillbaka till sista kvällen i Tir Asleen.
Innan jag försvann, innan du träffade Willow och fick veta vem du är...
...och innan folk dog för att skydda dig.
Tänk om du och jag gifte oss och sen levde tillsammans.
Det enda du skulle ge upp är nåt du ändå aldrig ville ha.
Du kan inte bara ändra på...
Nej.
Men Lindormen kan det.
-Är det allt? - Ja.
Du får det liv du drömmer om, det liv du är ämnad för.
Och inte i en dröm, utan på riktigt, från och med nu och för alltid.
- Så allt blir som det var innan? - Om det är det du vill.
Du kommer att vara fri att ge dig ut på ditt livs stora äventyr...
...med den du önskar.
Kit...
- Hör du mig? - Pappa?
Lyssna på mig nu. Jag vet inte hur lång tid vi har på oss.
-Är det verkligen du? - Jag behöver din hjälp.
-Är du här? Var är du? - Jag är alltid med dig.
Du gav dig av för rätt länge sen...
Det var mitt livs svåraste beslut, men kärlek handlar om uppoffring.
Du måste försaka det du vill för det du tror på.
Bara så kan du rädda Elora.
- Pappa, jag är inte du. - Jo, det är du.
- Nej, det är jag faktiskt inte. - Okej, det är du inte. Du är bättre.
Du är hennes sköld. Hennes svärd.
Och jag är redan så stolt över dig. Skynda dig nu!
- Så du kunde inte släppa det ändå? - Var är hon?
Jag får medge att jag är besviken. Jag hade gärna fått bägge barnbarnen.
De sex blodslinjerna i all ära, men vissa når man bara inte.
Det har funnits andra som du, som valde att utmana honom.
De levde precis länge nog att hinna ångra det.
För mig till henne. Nu.
Elora har gjort sitt val. Rätt val.
Det stora uppvaknandet har börjat.
De som liksom hon har överlämnat sig åt hans kraft reser sig nu...
...för att befria världen från smärta och förtvivlan.
Om de ändå kunde göra samma sak för dig, kära du.
Du korsade världen för att rädda mannen du älskar.
Och nu kan du göra det.
Med en enda kärlekshandling kan ni fullborda cirkeln.
Ni kan rena världen från lidande och för alltid förenas i hans ljus.
Det har tagit mig lång tid att förstå vem jag är...
...men så fort jag såg dig visste jag att det var nåt speciellt med dig.
Minns du när jag sa att det räckte att du bara såg på mig...
...precis som du gör nu, i resten av mitt liv?
Ja.
Och det gör det nästan.
Det räcker nästan.
Bara det...
...och din kyss.
Han är din.
Och sen blir du... vår.
Vet du vad?
- Jag tror inte att jag gillar dig längre. - Va?
Jag tänker inte kyssa honom. Och definitivt inte gifta mig med honom.
- För sent. Du har gjort ditt val. - Det har jag inte alls.
Och varken du, dem eller nån lindorm kan få mig att göra nåt jag inte vill.
Men vad är alternativet?
Om du utmanar oss kommer länder förgöras, kungariken läggas i aska och liv skövlas.
Alla som du har känt och älskat kommer att dö. Först de...
...och till sist du. För vad? Dina principer?
Det är bara ett annat ord för regler. Fler regler...
Vi är magiker. Gudinnor. Vi skapar våra egna regler.
- Ge efter, duvan. - Jag är inte din duva!
Du beter dig verkligen ofräscht.
- Jag är inte ofräsch. - Jo, sjukt ofräsch.
Om ditt gamla jag såg ditt nya jag skulle han få kväljningar.
Jag fattar inte.
Varför väljer du smärta framför välbehag?
Den svåraste vägen när den enklaste ligger utstakad?
Hon är Elora Danan!
Kymerias sista blodsättling, framtida kejsarinna, högprästinna-
övermagiker av de nio rikena!
Och du, damen, ligger rejält risigt till.
Voornath!
Håll käft!
Lunanockt!
-Är du oskadd? - Jadå. Lite skrovlig.
- Hur mår du? - Bra.
- Jag valde att inte gifta mig med honom. - Det gjorde du rätt i.
Jaså? Varför? För att han är besatt eller naiv?
Bakom dig!
Nej, nej!
Kathoth lunanore!
Du vet hur det slutar. Tror du att du kan ändra det?
Tror du att du kan besegra Lindormen?
Han är evig, din lilla subba.
Kan man få lite hjälp?!
Det är inte så att du är kraftlös, det är övertygelse du saknar.
- Var har vi nu Cherlindreas lilla pinne? - Menar du den här?
- Nej, Graydon, snälla! - Det är lugnt.
Jag vet vad jag gör. Jag klarar det.
Låt se.
Y'gha'g shoggog!
Ser ni? Det är det ni saknar.
Övertygelse.
Jag kunde verkligen känna hans iver att skada mig.
Han gav allt. All sin trängtan.
Åtrå är verkligen den mest utsökta av smärtor.
Nej, snälla!
Nej!
Vad fick dig att återvända?
Jag hör hemma här. Vid din sida.
Och jag tänker döda de där snubbarna. Gå nu!
- Vart tog de vägen? - De är här inne, nånstans.
Nästa gång styr jag upp uppdraget.
- Vi måste hjälpa Elora. - Ja, och ni kommer att behöva det här.
- Det funkar ju inte. - För mig eller Allagash, nej.
Men det kommer att funka på dig, för jag har klurat ut det.
Det här är inte min berättelse, utan din.
Du måste bara tro på dig själv så kan ingenting stoppa dig.
Så...
...gå och rädda oss.
Vad ska du göra?
Jag vill lämna världen som jag kom till den.
Spritt språngande naken och vilt fäktande. Gå nu!
Då så, grabbar! Vem har med sig smör?
Igen!
Airk! Gråhäxan ljög för dig!
Hon berättade sanningen! Hon visade mig vad jag kan bli!
- Du är min bror! - Jag är din kung!
Okej, färdigpratat.
Jag är här.
- Var?! - I ditt huvud, dumsnut.
- Hon är för stark! - Hon är inte lika stark som du.
- Varför kan jag inte besegra henne, då? - Du är fortfarande rädd.
Det har tagit mig lång tid att lära mig.
Det gör inget att man gör misstag. Jag har gjort otaliga.
Det är så man blir en vresig gubbmagiker.
Knepet är att dra lärdom av både nederlag och segrar.
I slutändan betalar man för båda.
Var redbar. Var orädd.
Och bär detta med dig:
Vart äventyret än leder dig så står jag vid din sida.
Och nu, Elora Danan, tar ditt liv slut.
- Nej, nej! Hur kan jag hjälpa dig? - Det har du redan gjort.
- Det här ingick inte i planen. - Jo, det gjorde det.
Där Bavmorda misslyckades ska du lyckas.
Det vet jag. Du är Budbäraren.
- Och nu är du redo. - För vad?
Att härska.
Kit, Luxen. Kolla om den funkar.
- Jag vill inte göra dig illa. - Det kan du inte. Jag är starkare än du.
Airk, snälla...
Jag ska döda dig för att komma åt henne.
Vänta!
Vi måste alla försaka nåt...
...för det vi tror på.
Men vet du vad?
Vi tror båda...
...att kärleken...
...är den starkaste kraften i universum.
- Vad ska jag göra? - Prata med honom.
Om han ser ljuset så kommer han till dig.
Jag vet att du famlar i mörker och att du är rädd nu...
...men jag tog mig inte hela vägen hit bara för att förlora dig.
Airk.
Du är långt borta nu. Du är vilse.
Och jag vet att det känns som att du är ensam - men det är du inte.
Jag är här med dig.
Och jag lämnar dig aldrig.
Airk.
Airk, vakna. Airk.
Kit!
Hej.
Hej!
Du klarar dig.
Vem är det där?
Jag vill till mamma.
Ingen kommer att få veta hur modig han var.
Jodå.
Jag tänker berätta.
Den här vägen leder bara tillbaka dit där man började.
Vi tar oss hem. Vi löser det alltid på nåt sätt.
Du har en del att bevisa om du vill äventyra med vårt gäng.
Vi är inga smålirare.
Vadå?
Jag ska ta av den.
- När då? - Så fort jag klurat ut hur man gör.
Tänk om Lindormen är kvar där nere - och väntar?
Det gör den. Jag såg den.
- Borde vi inte försöka döda den? - Den kommer snart att leta upp oss.
Vi har gjort den ordentligt förbannad.
Du verkar inte särskilt orolig. Är det inte din grej? Att oroa sig?
Nej, jag har ju er tjejer. Och snart blir vi ännu fler.
Som ett snöklot som växer när det rullar nerför.
Har jag berättat om när Madmartigan rullade sig till ett enormt snöklot?
Nej, vad hände?
Hör du, kom nu!
Vi behöver dig här.
Vad är det här?
Slutet.
Och början.
Vårt nästa tidevarvs gryning.
Mitt tidevarv.
Men jag klarar det inte på egen hand.
Jag behöver nån som hjälper mig.
Som sitter vid min sida vid alla bords huvudände.
Som leder världen in i mitt ljus.
Och Graydon...
Jag vill ha dig.
Översättning: Joakim Troué Svensk Medietext