Låt mig göra det.
- Vi ska rädda Willow. - Och Kit.
Och alla de andra de tagit.
Tidigare i Willow:
- Du är Willow. - Och du är inte Madmartigan.
Hallå där. Vem av er är Elora Danan?
Mads hittade mig 20 år senare och ville ha med mig på ett sista äventyr.
För att hitta harnesket.
Luxen gjorde ingen skillnad! Bara ett sätt att ta reda på om det funkar för dig.
Kit... Hör du mig?
Din far gav sig av för strida där nere-
för han visste att ni skulle beskydda det viktigaste här uppe.
Vad är det?
Elora Danan.
Stick härifrån nu!
Jag kunde ha hjälpt honom tillbaka och fått svar på-
varför han alltid valde dig framför mig!
Din syn... Du såg henne ta sig an Gråhäxan.
Oavsett vad jag gör, kan vår värld bara räddas om hon dör.
Är nån där?
Hallå?
Tänker du...
...släppa ut mig?
Kapitel VII Bortom Sargade havet
Hur länge?
Ljuset skiftar. Och vädret... Molnen rör sig för snabbt.
Solen går aldrig ner.
Dagen tar aldrig slut.
Till slut gör den det.
- Hur vet du det? - Ingenting varar för evigt.
Det är lugnt, det går att dricka.
Jag vet inte varför det har den färgen, men det smakar... bra.
Har du druckit av det?
Ja.
Var kommer du ifrån?
Kashmir.
Där ser man. Jag är från Tir Asleen.
- Ett kungarike i... - Jag vet var det ligger.
Okej, schyst.
Jag är faktiskt prins av Tir Asleen.
Grattis.
Nej, jag försökte inte... Men det är nog därför jag är här.
- Ligger ni i krig? - Nej.
Inte när jag fördes bort, i alla fall.
Vem kidnappade dig, då?
Jag vet inte.
Jag har tänkt på det länge, men nåt bättre svar har jag inte.
Eller så har jag tidernas tradigaste mardröm.
- Eller den var det, tills... - Tills vad?
Det var inget.
Nu ska du höra på här, prins McStekare eller vad du nu heter.
Jag är ingen liten hovhöna som börjar kackla vid minsta blick.
Nej visst, jag menade inte...
Skulle jag spela nödställd dam i din sjuka lilla fantasi?
Några kvicka kommentarer och ett par försynta trevare...
Sen blottar du nån svaghet. "Åh, han är djup, empatisk och lyssnar bra."
- Och plötsligt rullar vi runt i höet. - Nej, jag...
Det har jag testat förr, och det leder ingenvart. Jag vill bara komma härifrån.
Airk heter jag.
Kunde inte bry mig mindre.
- Och jag är faktiskt ihop med nån, så... - Grattis.
Ja, hon är toppen. Hon jobbar i...
Du... Jag vill komma härifrån lika mycket som du.
Men vi är nog fast här tills våra kidnappare återvänder.
Såg du dem?
Odjur.
Men jag har inte sett nån sen jag kom hit. Förutom dig.
- Och du har försökt komma härifrån? - Ja. Jag vandrade i dagar, kanske veckor.
Men själva staden, den liksom förde mig tillb...
Vad är det?
Kit!
Håll ut!
Kit!
Det är ingen fara! Jag har dig!
Du klarade dig.
Kom!
Du borde testa den.
- Va? - Kolla om den funkar.
Du menar, bara...
Nej, nej, nej.
En sån grej gör man inte bara så där.
Det kräver det perfekta ögonblicket.
Som att storma in i en ormgrotta eller möta en hord med dödsknektar.
Eller att hälsa på morsan för första gången på två år.
Jag borde verkligen titta till mamma.
Sargade havet.
Där kartorna slutar och vår sista prövning börjar.
Vadå för prövning?
Vi måste vandra över det.
Behövs det verkligen? Ingen har nämligen återvänt därifrån.
Det är enda vägen till den Uråldriga staden.
- Då går vi. - Nej. Du måste vila.
Jag klarar mig.
Kit...
Vi behöver nog vila allihop.
Vi måste skaffa ny proviant och se till att bli torra.
Hallå?
Är det nån hemma?
Nån här?
Det går bra.
Jag tappade balansen bara.
Det finns väl sämre sätt att dö.
Va?!
Jag drömmer, och ni är foster av min fantasi.
- Tyvärr inte. - Bevisa det.
Ska vi bevisa att vi är verkliga?
Det kan ni inte, eller hur?
Eller så är jag ett foster av er fantasi.
Eller så är vi vålnader i en dröm hos en hämndlysten gud-
som har ätit nåt olämpligt.
- Visst är det befriande? - Vad?
Att det inte spelar nån roll!
Ingenting spelar nån roll.
Har ni pengar?
Jag har guld och några ädelstenar. Diamanter, safirer, rubiner.
Och trots det har vi aldrig fått bo på värdshus?!
Jag får inte många gäster annat än under säsongen för kolosskrabba.
Och den är inte heller vad den brukade vara.
- Vad är det där? - En dydrake.
Zebs slamsläde!
Tillgänglig för utfärder om ni vill ha en rundtur-
kring de många pittoreska vikarna och öarna längs östkusten.
Och om vi vill åka ännu längre?
Willow är ju tydligen stenrik.
Ja, vad kostar den?
Vi kan väl diskutera det efter middagen?
Ni ser ut att behöva ett varmt mål mat.
Och turligt nog för er är jag en utmärkt kock.
Varsågoda!
- Finns det nåt salt? - Salt?
- Salt. - Där har vi det.
Fast det behövdes visst inte.
Jo, det gör det. Ursäkta...
Är du från Kashmir?
- Jajamän. Har du varit där? - För länge sen.
Har du träffat nån där som heter Phil?
- Inte vad jag kan minnas. - Bra.
Han är en riktig jubelåsna.
Vad gör du här helt ensam?
Jo... Jag var krigare.
En paladin av Kashmir.
En av tre som skickades för att rädda prinsessan-
som rövades bort av tjänare till en mörk makt.
Och som jag älskade...
...fastän hon var trolovad med...
- Med vem? - Nej, vänta lite.
Det var ett annat uppdrag.
Det här handlade om att finna en förtrollad damm-
som gav alla som drack av dess vatten...
Nej, det var inte heller rätt.
Vet du inte vilket uppdrag du var på?
Det var så många uppdrag och strider och aspiranter på tronen-
så ibland flyter de liksom ihop.
Vad minns du, då?
I åratal vandrade vi på Sargade havet.
Kängorna ruttnade och svärden rostade i sina skidor.
Tills vi glömde vilka vi var och vad vi sökte.
Och till sist vände vi oss mot varandra...
...och mördade varandra.
Vad finns bortom Sargade havet?
Vissa påstår att man till sist når världens ände och ramlar över kanten.
Andra talar om ett havsodjur...
...så monstruöst att bara man ser det, mister man förståndet.
Men jag vet sanningen.
Det finns inget bortom det.
Havet bara fortsätter för evigt.
Att du inte hittade nåt behöver inte betyda att det inte finns.
- För det gör det. - Det lär vi väl bli varse.
Det blir vi.
När jag höll på att drunkna såg jag Airk. Gråhäxan sträckte sig efter honom.
Jag tror att han börjar få ont om tid.
Hallå, nya tjejen.
Var är du?
Det är otroligt...!
- Kom. - Hur så? Vad finns där nere?
Jag vet inte, jag bara...
- Jag vet bara att vi inte bör vara här. - Men tänk om det är enda utvägen?
Det är det inte. Okej?
Men hur vet vi innan vi har försökt?
Gör som du vill.
Vänta! Förlåt.
Snälla du...
Gå inte nedför den där trappan.
Jag lovar.
Det var bara...
Vad?
Jag kanske vet varför vi är här.
- Hur mycket vet du om Kashmir? - Det folk vet mest.
Paladinernas cirkel, Elfenbenstornet, gator belagda med månstenar.
Det är väldigt vackert.
De höga murarna håller oss trygga och isolerade.
Det finns regler-
och så länge man följer dem, behöver man aldrig sakna nåt.
Fast...
Vad?
Det gick rykten om en hemlig sekt som utövade en form av urgammal blodmagi.
De hette Lindormens orden.
De började i liten skala.
Skändningar, bränder, olösta brott...
Men de lämnade alltid sitt märke.
En natt tog de sig in i tornet, dödade vakterna och kidnappade prinsessan.
- För att ta makten? - Kanske. Jag vet inte.
Jag vaknade här.
- Du hånade mig för att jag är prins! - Du var ju så dryg!
"Jag är prins, vill du skrubba tvätt på mina magmuskler?"
- Jag sa faktiskt... Och jag låter inte så! - Jo, typ.
Men du är mindre outhärdlig än jag trodde.
Men nåt hångel blir det inte ändå.
- Tanken har inte slagit mig. - Joho. Du tänker på det nu.
Nån som vill ha frukost? Jag steker gärna några ägg.
Vi tar emot allt du kan avvara, men vi måste ge oss av.
Va? Vart då?
Bortom Sargade havet.
Du är inte i skick att färdas nånstans. Inte halvfoten heller.
Stanna här och samla krafter.
Känns det okej?
Det blir oväder också. Bättre att vänta ut det.
Han kanske har rätt. Vad spelar en dag för roll-
när man kommer att kuska runt på Sargade havet för evigt?
Det går bra.
Stanna du.
Vi behöver inte dig.
Vem vill ha äggröra?
- Du kunde bara ha sagt omelett. - Vi måste härifrån!
Inte nu igen!
Fort, upp på mojängen. Snabba på, era idioter!
Fort som vinden nu, lervarelse!
Ingen fara, pappa har en harpun.
Snabbare!
- Prova med Luxen, Boorman! - Nej!
- Varför inte? - Det här är inte det perfekta läget.
- Trollspöet, Elora. - Vad ska jag göra?
Ta all kärlek och all hängivenhet...
- Furrochk lithrak! - Nära.
Bort, Boorman!
Bli kvitt honom!
Va-nu expartre!
Nej, Elora!
Hon är ute efter mig.
Har jag berättat om när jag fångade en pungråtta som var ett piggsvin?
- De fick dra trettio piggar från foten. - Var det inte tre?
Nej, det var definitivt fler än tre.
Hur som helst, för varje pigg de drog ut dövade de smärtan på samma smarta vis.
...och sen blev det helrörigt.
Jag bara: "Flytta in." Då sa hon: "Vill du att jag flyttar in?"
Och jag liksom: "Alltså, om du vill flytta in så gör det."
Men hon märkte nog att jag inte ville det på riktigt, så...
Vi måste stanna. Vår dydrake börjar bli lite håglös.
Den måste vila eller vad dydrakar nu gör för att få tillbaka gnistan.
De gör samma sak som vi, kompis. De parar sig.
Seså, nu är det matdags.
Och du får hemskt gärna låta bli att bita handen som föder dig.
Såja...
Du ska få heta Kenneth, efter protagonisten i min romantiska fars.
Det var en imponerande insats idag. Vad var det du använde?
Bara min flöjt.
Jag gick på instinkt efter att ha lyssnat på dig och Elora.
Betydelsefulla föremål kan kanalisera, men magin finns i dig.
Hallå.
Dags att träna.
Vad hände på släden tidigare?
- Det låste sig. - Varför?
- Det spelar ingen roll. - Vad ska du göra, då?
Samla all kärlek och sånt jox mitt i bröstet-
låta den byggas upp, och skjuta ut den ur spöet.
En motståndare säger inte...
Utmärkt. Och vad lärde vi oss där?
- Att du är lite elak? - Visst.
Samt att du måste lära dig försvar.
En enkel sköldformel, hither tuatha, funkar mot de flesta angreppsbesvärjelser.
Och, som med all magi, måste man mena det.
Håll det enkelt och tydligt, och viktigast av allt: andhämtningen.
Centrerad...
Avalorium lanoosh!
Hither tuatha!
Miss!
Mot en fiende som vill skada dig måste du vara beredd på allt.
Res dig...
- Följ med. - Okej.
Vart?
Vill du träna? Nu?
Elora är inte den enda som måste vara redo.
Och den här gången får du inte hålla igen.
Fokusera! Och inte på er tramsiga rivalitet, utan på vad du gör!
Jag vet vad du gör.
- Och vad gör jag? - Minettas manöver.
Motståndarna tror att de känner dig, att de kan förutse dig.
Men du gäckar dem.
Det låter frustrerande.
Ja, det kan det vara.
Speciellt om man har längtat efter strid, men omständigheterna gjort det omöjligt.
Man kanske tvingar dem till ett misstag, gör dem sårbara för ett oväntat drag.
- Det är strategin. - Jag älskar dig.
Du slåss fult. Det var på tiden.
Det gör jag verkligen.
Jag älskar dig.
Gör du det?
Ja.
Sluta snacka och kom igen, då.
Du håller fortfarande igen. Du måste gräva djupare!
Använd dina känslor, din fantasi.
Vill du besegra Gråhäxan? Få se, då. Vad väntar du på?
- Sluta. - Med vad?
- Att hetsa mig. Det funkar inte. - Men att förneka känslorna funkar?
Jag vill inte skada dig.
Vad vill du, då?
- Rädda Airk. - Varför?
- För att jag älskar honom. - Vad älskar du hos honom?
Det rara leendet? Att han är prins? Eller kanske att han valde just dig.
Han var snäll mot mig.
Och det har ingen annan nånsin varit? Har ingen stalldräng nånsin lett mot dig?
- Vad ska jag säga? - Tvivlet, avunden, stoltheten, hungern...
Acceptera de delarna hos dig själv, annars kan du aldrig tygla dem.
Jag vill att du är ärlig.
Fungi yuggoth!
Willow! Nej...!
Willow! Willow!
Vågar man fråga hur vi ens vet att vi är på väg åt rätt håll?
Har nån annan märkt att dagarna blir längre och nätterna kortare?
Ja.
Och maten börjar ta slut.
- Vill du vända om? - Jag vill det.
Nej.
Formeln du använde var på pnakotiska.
- Var den? - Ja.
Var lärde du dig den?
I Nockmaar. Den stod i Malatrium.
Gråhäxan har fruktat dig sen innan du föddes. Hon kommer att manipulera dig.
- Hur då? - Det är väl inte ditt bekymmer?
Jo, om hon lyckas.
För mig dit vi ska, bara.
Och sen?
Sen dödar jag häxan.
- Jag var inte lycklig. - Varför inte?
Jag borde ha varit det. Jag hade allt man kan önska sig.
Men ingenting kunde kväva den naggande känslan av att nåt var fel.
På vad?
På Kashmir.
Reglerna vi lydde under. Vad man fick tänka, säga och vilja.
Tänk om jag ville nånting annat, nåt som inte var tillåtet eller säkert?
Man ska inte styras av folks förväntningar.
Gör inte du det?
- Ingen väntar sig nåt av mig. - Vad tänker du göra, då?
Inte vet jag.
Gifta mig med Dove, bilda familj...
-"Dove"? - Egentligen heter hon Brünhilde.
Och sen försvara kungariket.
Och bli den bästa bror, make, far och son som jag nånsin kan vara.
För det är vad man gör om man är en hedersman, visst?
- Vad vill du? - Vara fri.
Följa mina infall och säga vad jag verkligen tycker.
Jag...
- Jag kan inte. - Nej, det var dumt.
- Nej, då. - Jag är ledsen.
Nej, var inte det.
- Men jag älskar verkligen... - ...Dove.
Ja.
Och jag måste tillbaka till henne.
Jag tror att jag vet hur du kan komma hem.
Jag var här innan du kom hit.
Jag har varit här länge.
Jag gömde mig för dig eftersom jag har begått misstag.
Jag litade på fel person, och jag ville vara säker på dig.
Jag var som du en gång.
Fånge i min egen fruktan, i lögnerna jag behövde genomskåda.
Det var du som förde hit mig.
- Nu blir du rädd. - Ja, lite grann.
- Inte så konstigt. Det börjar alltid så. - Vadå?
Man tror att man skilja på verkligt och overkligt.
På ljus och mörker.
På det goda och det onda.
Herregud...
Glöm allt du vet, eller tror dig veta...
...och följ med mig.
Jag hörde min fars röst.
Han ropade på mig.
- När då? - Bakom porten i grottan.
I ljuset.
Vad är Lindormen?
Om magi är universums blodomlopp...
...så livnär sig Lindormen på det.
Den fängslades för länge sedan under världens yta-
och väntar, slumrande.
Och när den vaknar?
Pappa! Jag behöver dig verkligen just nu.
Jag var inte stark nog att hålla honom ute. Snälla...!
Vakna!
- Förlåt. Du drömde. - Det var ingen dröm.
Det är likadant för mig.
- Samma dröm, om och om igen. - Vad drömmer du?
Jag är på ett bröllop, helt naken.
Alla skrattar åt mig.
Vilket är helt orimligt, för jag ser fenomenal ut naken.
- Och jag har jättesnygg... - Det räcker så.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Ju längre vi färdas, desto mer deprimerad blir han.
Jag tror att vi närmar oss.
Staden, alltså.
Jag tror att han känner det.
Sluta.
- Med vad? - Kliandet. Du gör det bara värre.
Jag tror att jag vill vara ensam med honom en stund.
Pappa!
Jag behöver dig verkligen just nu.
- Hur långt är det kvar? - Som sagt, vi kommer att nå fram.
Jag ville kolla att du fortfarande tror på det.
Vi har varit här ute länge. Flera veckor.
Eller månader, jag kan inte hålla räkningen längre. Kan du?
Nej.
Jag saknar Mims.
Vad skulle du säga till henne just nu?
"Håll ut, lilltroll."
"Jag är snart hemma igen."
- Du borde sova lite. - Jag är inte trött.
Du är inte till nån nytta om du är svag.
Jag hindrade dig från...
...att följa efter din far.
Men du räddade mitt liv.
Jag vet inte varför Madmartigan gjorde vad han nu gjorde.
Jag minns honom inte ens.
Men jag tror inte att han valde mig framför dig.
Och jag tror inte att han inte älskade dig.
Helt och hållet.
Jag var avundsjuk på dig.
Inte för att du är Den utvalda, och inte jag.
Utan bara på grund av hur folk...
Ingenting jag har velat har kommit naturligt till mig.
Och vad har du velat?
Att bli modig.
Och älskad.
Och att inte vara prinsessa.
Lustigt...
För det ville jag vara.
Jag är värdig det här.
Danu, danu, greenan luatha...
Mims, hör min röst.
Sträck ut dig mot mig.
Pappa?
Mims? Mår du bra? Är du i säkerhet?
Jag mår bra.
Jag har varit så orolig.
Jag fick en vision.
Silas har kommit hem.
Det var...
Silas är död.
Vi visste inte det.
Vi släppte in honom. Och du fanns inte där för att skydda oss.
Ute på ett av dina äventyr, precis som förra gången.
Hur går äventyret, pappa?
Har du roligt?
Du drömmer!
- Jag måste hem. - Det går inte.
Vi behöver dig. Jag behöver dig.
När Kiaya behövde mig, var jag inte där. Och när jag kom tillbaka var det för sent.
Ranon klandrade mig och rymde hemifrån. Mims är allt jag har kvar!
Det är Gråhäxan.
Hon försöker sära oss, för hon fruktar vad vi kan göra om vi är enade.
Hur vet du att det inte är verkligt?
- Du har dödat oss! - Jag hade inget val.
- Vad har han gjort? - Släppt lös Kenneth!
Han var sjuk! Han hade dött annars.
Jaså? Och nu kommer vi att dö. Hundratals mil ut i ingenting.
Vi kan varken ta oss framåt eller bakåt, och ingenting har gått som det skulle!
Vi måste gå.
Det var ju det du sa. Vi får vandra över det.
Hur länge då? Tills vi svälter?
Det är inte långt kvar nu. Vi är nära.
Jag gör vad du vill.
Var inte rädd.
Vi har dig nu.
Vi är snart framme.
Jag visste inte hur långt det var.
Din mamma sa att du aldrig skulle ge upp.
Och att jag kanske skulle behöva föra hem dig.
Tror du att den tiden är inne?
Nej.
Det beslutet lär du fatta själv.
Du...
Ser du det där?
Vad? Jättekraniet?
Ja. Jag ville bara kolla.
Jag är inte den jag trodde, Gray.
Vem är du?
Jag är ingen alls.
Går det bra?
Det är lustigt... När jag var barn brukade jag leka magiker.
Att jag besökte andra världar och stred mot odjur.
Men att det skulle bli verklighet, och ihop med Elora Danan dessutom...
När vi når staden kommer du att rädda Airk och ni ger er av tillsammans.
För du älskar honom.
Och jag älskar inte honom...
...men jag älskar dig.
Graydon...
Det är lugnt, jag begär inte att du ska älska mig.
Men jag ville berätta, för utan dig hade jag aldrig blivit den jag ville bli.
Herregud...
Det är omöjligt!
- Vi kanske gick fel nånstans. - Ja, vi borde ha gått åt vänster.
Vi tog oss över havet och klarade prövningen. Staden ska ligga här.
- Det gör den inte. - Det måste den!
Jag vänder om.
Jag också.
Vi färdades så långt vi kunde.
Nej...! Det ska inte sluta så här!
Hur slutar det?
I Uråldriga staden.
Med trollspöet knäckt och med mig...
...död.
Va?
Det är vad Willow såg i sin vision.
Skälet till att Sorsha inte ville låta honom utbilda mig.
Och försökte gömma mig.
För om jag möter Gråhäxan, är det så det slutar.
Eller hur?
Hur visste du det?
Hon visade mig.
Gråhäxan? Har du kommunicerat med henne?
Underbart! Hon har lett oss raka vägen hit.
Jag trodde att jag kunde ändra det. Men jag är ingen stor magiker.
Jag är bara en bonde som hade tur.
- Jag kan inte förställa mig längre. - Inte jag heller!
Jag vill inte vara Elora Danan.
Jag vill bara hem!
Tufft läge.
Du är rädd.
Det är jag med.
Men vet du en sak?
Min rädsla... Det är inte den som bestämmer.
Den får inte definiera vem jag är.
Jag ger den inte den makten.
Jag ger den till dig.
Jag har aldrig trott på nånting.
Inte i hela mitt liv.
Men jag tror på dig.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Det gör du visst.
Det gör vi båda.
Se er omkring. Det är över. Vi måste vända om.
-Är du redo? - Ja.
Vi gör det tillsammans.
Milady...
Olycksbådande.
Ytterst.
Översättning: Joakim Troué Svensk Medietext