Prosím, vyberte si mňa.
- Zachránime Willowa. - A Kit.
A ostatných, ktorých uniesli.
VIDELI STE
- Ty si Willow. - A ty nie si Madmartigan.
Zdravím vás.
Ktorá z vás je Elora Danan?
Mads ma po 20 rokoch vyhľadal
a prizval na posledné dobrodružstvo.
- Nájsť kyrys. -Áno.
Vložil som Lux a nič.
Je len jediný spôsob, ako zistíme, či funguje na tebe.
Kit. Počuješ ma?
Tvoj otec sa vydal bojovať s tým, čo je dole,
lebo veril, že jeden z vás ochráni to, na čom najviac záleží.
Na čom záleží najviac?
Na Elore Danan.
A teraz už padaj.
Mohla som ho priviesť
a konečne pochopiť, prečo si zakaždým vyberie teba namiesto mňa!
Čo tvoja vízia?
Videl si ju bojovať so Strigou.
Nech robím čokoľvek, aby náš svet prežil, ona musí zomrieť.
Počujete ma?
Je tam niekto?
Takže ma...
pustíš von?
VII. kapitola Za Zlomeným morom
Ako dlho?
Svetlo sa mení.
Počasie...
Mraky letia príliš rýchlo.
Slnko nezapadá,
deň je nekonečný.
Raz isto skončí.
Ako vieš?
Lebo nič netrvá večne.
Neboj sa, piť sa dá.
Neviem, čo spôsobuje tú farbu, ale chutí... dobre.
Pil si ju?
No a odkiaľ si?
Z Kašmíru.
Vážne?
Ja som z Tir Asleenu.
- To je kráľovstvo v údolí... - Ja viem, kde to je.
Aha. Jasné.
Vlastne som princ Tir Asleenu.
Gratulujem.
Nie. Ja som... nechcel...
Hovorím to preto, že si myslím, že preto som tu.
Vediete vojnu?
Nie.
Teda... pred mojím únosom sme ju neviedli.
Tak kto by ťa unášal?
To neviem. Fakt netuším.
Mal som hromadu času premýšľať a napadol mi len únos.
Buď únos, alebo mám najúnavnejšiu nočnú moru v histórii.
Aspoň, kým si sa...
Kým som sa čo?
Ale nič. Nerieš.
Tak pozri, princ Krasoň McSliziak, či ako sa voláš,
neviem, na čo si zvyknutý,
ale ja nie som palácová pipka, čo sa zloží, keď na ňu zažmurkáš.
Hej... Nie. Ale ja si vôbec nemyslím...
Čo? Že nie som dáma v problémoch z tvojich fantázii?
- Nie. - Hodíme spolu reč,
občas náznak, aby si preveril, či mám záujem.
Potom priznáš nejakú slabinu.
„Jéj, má dušu, súcit a ako ma počúva!“
A než sa zbadáme, už sa váľame v sene.
Pozri, nie. Ja...
Touto cestou som šla a viem, že nevedie tam, kde chcem byť.
Chcem sa odtiaľto len dostať.
Airk, tak sa volám.
To je mi fuk.
A zhodou náhod mám vzťah, takže...
Gratulujem.
Áno, áno. Je skvelá.
Je... Pracuje ako...
Počúvaj.
Ja sa chcem odtiaľto dostať rovnako ako ty,
ale som si istý, že sme tu uväznení,
kým sa tie veci, čo nás sem uniesli, nevrátia.
Ty si ich videl?
Príšery.
Ale odvtedy, čo som tu, som nikoho nevidel.
- Až teraz teba. - A skúšal si odísť?
Áno. Šiel som celé dni či týždne.
Ale toto mesto...
Ono sa... Vrátil som sa...
Čo je?
Kit!
Počkaj!
Kit!
Už je dobre.
Mám ťa. Držím ťa.
Si živá. Už je dobre.
No tak.
Poďme!
Mal by si to skúsiť.
-Čo? -Či funguje.
Hej, ty myslíš...
Nie, nie, nie.
Takáto vec sa nerobí len tak pre nič za nič.
Na to musí byť pravá chvíľa,
napríklad útok na dračí brloh alebo boj s hordou Smrtonosov.
Alebo návšteva matky, ktorú si tak dva roky nevidel.
To by som mal urobiť.
Zlomené more.
Tu končia mapy a nás čaká posledná skúška.
Aká skúška?
Musíme ním prejsť.
A je to nutné?
Pretože z druhej strany sa nikto nikdy nevrátil.
Jedine cez to more sa dostaneme do Nepamätného mesta.
Tak poďme.
Nie.
Oddýchni si.
Som v poriadku.
Kit.
Odpočinok by prospel nám všetkým.
Treba doplniť zásoby.
Jedlo a vodu. Usušiť sa.
Haló?
Je niekto doma?
Haló?
Je tu niekto?
Nič mi nie je.
Len som stratila rovnováhu.
Asi sa dá umrieť aj horším spôsobom.
Čo?
Bože.
Snívam a vy ste výplody mojej chorej mysle.
- To ťažko. - Dokážte to.
To, že sme skutoční?
Nejde to, však?
Možno som ja výplod vašich myslí.
Alebo sme všetci výplody sna nejakého pomstychtivého boha,
ktorého trápia tráviace problémy.
Pomaly. Opatrne.
- Oslobodzujúca predstava, že? -Čo?
Že je to jedno.
Všetko je jedno.
Peniaze máte?
Mám zlato, drahokamy, diamanty, zafíry, rubíny.
Tak prečo sme ani raz nespali v slušnom hostinci?
Mimo sezónu krabov veľa zákazníkov nemám.
A ani tá už za veľa nestojí.
-Čo to je? - Predsa blatoťah.
Zebove sane.
Vhodné na exkurzie, pokiaľ túžite navštíviť malebné zátoky
a početné ostrovčeky Východného pobrežia.
A keby sme chceli ísť o kúsok ďalej?
Willow je dosť zazobaný, takže...
Hej, koľko by stáli?
Preberme to po večeri.
Mám tušenie, že teplé jedlo by vám prospelo.
A máte šťastie. Som excelentný kuchár.
Dobrú chuť, vážení.
- Soľ by nebola? - Soľ?
Soľ.
Skvelé.
Aj keď je to slané celkom dosť.
Ja si to prisolím rád.
S dovolením.
Vy ste z Kašmíru?
Áno. Bol si tam?
Kedysi dávno.
A nestretol si tam chlapíka menom Phil?
- Nie, nepamätám si. - Dobre.
Bol to hrozný blbec.
Čo tu robíte úplne sám?
No, býval som bojovník.
Paladín z Kašmíru.
Jeden z troch vyslaných zachrániť princeznú,
ktorú uniesli služobníci temných síl a ktorú som miloval,
aj keď bola prisľúbená...
Komu?
Nie, nie, počkajte chvíľu.
To bola iná výprava.
Na tejto sme mali nájsť kúzelné jazierko,
ktoré tomu, kto sa z neho napil, splnilo...
Nie, tak to vlastne tiež nebolo.
Vám sa tie výpravy tak pletú?
Viete, všetky tie výpravy a bitky
a dávno stratení následníci,
všetko to splýva dohromady.
No a čo si pamätáte?
Tie roky, čo sme blúdili Zlomeným morom.
Čižmy nám hnili, meče hrdzaveli v pošvách.
Až sme zabudli, kto sme a čo vlastne hľadáme.
A nakoniec sme sa pohádali.
Povraždili jeden druhého.
Čo je za Zlomeným morom?
Niektorí hovoria, že tam je koniec sveta, z ktorého spadnete.
Ostatní hovoria o leviatanovi,
takom ohavnom, že pri pohľade na neho prídete o rozum.
Ale pravda, ktorú poznám ja...
je, že za ním nič nie je.
More je nekonečné.
To, že ste nič nenašli, neznamená, že tam nič nie je.
Lebo je.
Veď to zistíme.
Áno.
Čoskoro.
Keď som sa topila, videla som Airka.
Išla po ňom Striga.
Veľa času mu nezostáva.
Hej! Dievča!
Kde si?
To je úžasné.
- Tak poď, ideme. - Prečo? Čo je tam dole?
Neviem, ale...
sem by sme chodiť nemali.
Čo keď je to cesta preč?
Jediná možná.
Nie je.
Ako vieš, keď si to neskúsil?
Rob si, čo chceš.
Počkaj! Prepáč!
Proste, prosím...
z tých schodov neschádzaj.
Dobre. Sľubujem.
Bolo tu...
Čo?
Ja myslím, že viem, prečo sme tu.
Koľko toho vieš o Kašmíre?
Len to, čo každý.
Rád paladínov, veža zo slonoviny, ulice lemované mesačnými kameňmi.
Je to tam nádherné.
Hradby nás držia v bezpečí a odlúčení.
Máme pravidlá
a keď ich ctíš, nič ti nechýba.
Až na...
Čo?
Na klebety o tajnej sekte,
ktorá uctievala dávnu mágiu krvi.
Volá sa Rád Wyrma.
Ich zločiny boli najskôr nepatrné.
Znesvätenie, požiare, páchatelia neznámi,
ale zostával po nich ich znak.
Raz sa prebojovali do veže,
zabili stráže a uniesli princeznú.
Prečo? Kvôli čomu? Chceli vládnuť?
Možno. Ja neviem.
Ocitla som sa tu.
A mne si sa vysmiala, že som princ!
- Chvastal si sa. - Nie!
„Som princ z Tir Asleen. Nechceš obdivovať môj pekáč buchiet?“
To som ne... Po prvé, takto nehovorím.
- Ale hovoríš. - Nehovorím.
Hovoríš, ale si menej otravný, než som čakala.
- No aj tak sa ti nevrhnem okolo krku. - Na to som ani nepomyslel.
Jasné, že pomyslel. Myslíš na to práve teraz.
Dáte si raňajky?
Urobím vám vajíčka. Dáte si?
Jedlo si vezmeme, ale musíme pokračovať.
Čo? Kam?
Za Zlomené more.
Nie si v stave, aby si niekam cestovala.
Ani ten krpec.
Zostaňte, naberajte sily.
Si v pohode?
Bude odporné počasie.
Radšej tu zostaňte.
Viete čo? Možno má pravdu.
Jeden deň nás nezabije, keď sa chystáme
blúdiť Zlomeným morom, akože navždy.
Veď fajn.
Zostaň si.
Nepotrebujeme ťa.
Kto má rád praženicu?
Nemáš rád vajcia?
Musíme odtiaľto hneď zmiznúť!
Už zase!
No tak, vstávajte!
Rýchlo! Nastúpte!
Hýbte sa, hlupáci!
Cválaj rýchlo!
Cválaj ako o život!
Neboj. Ocko má harpúnu.
Rýchlejšie!
Boorman, Lux! Skús ho!
- Nie! - Prečo?
Pretože neprišla tá pravá chvíľa. Ešte nie.
- Elora, prútik! -Čo mám robiť?
Zozbieraj v sebe všetku lásku, oddanosť a obetavosť a...
To bolo o chlp.
Bojuj, Boorman!
Zbav sa ho, Boorman!
Elora, nie!
Elora!
Príde si po mňa.
Už som ti rozprávala o tom,
ako som kedysi lovila vačicu a vykľul sa z nej dikobraz?
Z chodidla mi vytiahli 30 pichliačov.
Vravela si, že boli tri.
Nie, určite ich bolo viac než tri.
Ide o to, že keď nejaký vytiahli,
použili osvedčenú metódu na otupenie bolesti.
A tu to začína mať fakt šťavu.
Ja jej vravím: „Nasťahuj sa.“
A ona: „Fakt sa mám nasťahovať?“
A ja na to: „Ak sa chceš nasťahovať, tak sa nasťahuj.“
Ale, úprimne,
myslím, že tušila, že nechcem, aby sa ku mne nasťahovala...
Musíme zastaviť.
Náš blatoťah je nejaký uťahaný.
Musíme ho nechať odpočinúť, nechať nejako nabrať silu.
Sú ako my, chlapče.
Pária sa.
Tak poď. Nakŕmim ťa.
Prosím, nehryz ruku, čo ťa kŕmi.
Tak poď. Neboj.
Budem ťa volať Kenneth.
po protagonistovi romantickej frašky, ktorú píšem.
To, čo si dnes predviedol, bolo pôsobivé.
Čo si vlastne použil?
Len svoju flautu.
To zaklínadlo bol inštinkt.
Počul som ho od teba a Elory.
Tá flauta to znásobila, no mágia je v tebe.
Hej.
Chcem cvičiť.
Čo sa stalo predtým? Na tých saniach?
- Stuhla som. - Prečo?
- To je jedno. -Čo si mala robiť?
Pozbierať všetku lásku a podobné blbosti zo svojho srdca,
nechať to vykypieť a potom to vypáliť z prútika.
Správne.
Tvoj oponent ti nikdy nepovie...
Dobre.
Tak, čo sme zistili?
Že si zákerný?
Iste.
A tiež, že sa musíš vedieť brániť, kým zaútočíš.
Prostý magický štít odrazí väčšinu zaklínadiel.
A ako pri všetkých kúzlach, musíš to cítiť.
Pamätaj: jednoduchosť, zámer a čo je najdôležitejšie, dych.
Stredom.
Vedľa.
V boji so súperom, ktorý ti chce skutočne ublížiť,
musíš byť pripravená na všetko.
Vstávaj.
Poď so mnou.
Dobre.
Kam ideme?
Chceš cvičiť? Teraz?
Elora nie je jediná, kto sa potrebuje pripraviť na boj.
Tentokrát sa neopováž krotiť.
Sústreď sa.
Nie na vzájomné roztržky, ale na to, čo robíš.
Viem, o čo ti ide.
O čo?
Minettin fígeľ.
Tvoja súperka si myslí, že ťa pozná a že vie, čo urobíš.
Ale ty jej očakávania sklameš.
To znie dosť otravne.
Áno, je to otravné.
Obzvlášť, keď sa s ňou túžiš už dlhšiu dobu poriadne pobiť,
ale okolnosti ti tu príležitosť znemožňujú.
Okolnosti ich prinútia robiť chyby
alebo sa stanú zraniteľnými voči niečomu nečakanému.
- Presne o to ide. -Ľúbim ťa.
Bojuješ zákerne.
Bolo na čase.
Ja ťa naozaj...
milujem.
Áno?
Áno.
Tak sklapni a niečo s tým urob.
Stále sa príliš krotíš.
Musí to ísť zvnútra.
Zapoj emócie, svoju predstavivosť.
Chceš poraziť Strigu?
No tak sa predveď. Na čo čakáš?
- Prestaň. - S čím.
Neprovokuj.
Nefunguje to.
A potláčanie citov funguje?
Nechcem ti ublížiť.
Čo teda chceš?
- Nájsť Airka. - Prečo?
Pretože ho milujem.
A čo na ňom tak miluješ?
Ten jeho úsmev? To, že je princ?
Alebo to, že ho chcú všetky dievčatá a on si vybral teba?
Bol ku mne milý.
Čo? To na teba nebol nikto nikdy milý?
Žiadny koniar sa na teba nikdy neusmial?
Čo ti na to mám povedať?
Pochybnosti, žiarlivosť, pýcha, túžba.
Prijmi svoje emócie,
pretože len tak ich ovládneš.
Chcem, aby si bola úprimná.
Willow! Nie!
Willow! Willow!
Prezradí mi niekto, ako vieme, že ideme správnym smerom?
Všimli ste si niekto, ako sa dni predlžujú a noci skracujú?
Áno.
Aj že nám dochádzajú zásoby.
- Chceš sa snáď vrátiť? - Ja áno.
Nie.
Tá kliatba, čo si na mňa zoslala, bola pnakotská.
Vážne?
Áno.
Kde si sa ju naučila?
V Nockmaare.
V Malátriu.
Striga sa ťa bála skôr, než si sa narodila.
Pokúsi sa podryť tvoje odhodlanie, zmanipulovať ťa.
Ako?
Do toho ti predsa nič nie je, že nie?
Je, pokiaľ uspeje.
Len ma dostaňte na miesto.
A čo potom?
Zabijem tú bosorku.
Nebola som šťastná.
- Prečo nie? - Mala som byť.
Mala som všetko na svete,
ale nikto nedokázal rozptýliť môj pocit, že je niečo zle.
Ako zle?
V Kašmíre.
Tie naše pravidlá, čo si môžeš myslieť, čo hovoriť, čo chcieť.
Čo ak som chcela niečo iné?
Napríklad niečo zakázané.
Nebezpečné.
Predsa nebudeš robiť len to, čo sa od teba čaká.
A ty to snáď nerobíš?
Odo mňa sa nič nečaká.
- A čo urobíš? - Netuším.
Vezmem si Holubičku, založím rodinu.
Holubičku?
Volá sa Brünhilde.
Jasné.
Budem brániť ríšu.
Chrániť ríšu a proste budem najlepší brat,
manžel, otec a syn, aký dokážem byť.
Lebo tak to je, keď máš česť, nie?
-Čo chceš ty? - Byť voľná.
Nebáť sa svojich nutkaní a hovoriť, čo si myslím.
Vieš, ja...
Nemôžem.
- Jasné, bola to hlúposť. - Nemôžem.
- Nie. - Prepáč.
Nie, nie, nie, to nič. Nevadí.
- Ale fakt milujem... - Holubičku.
Áno, áno.
A musím sa k nej vrátiť.
Možno už viem, ako by si sa mohol vrátiť.
Bola som tu skôr, než si dorazil.
Vlastne som tu už veľmi dlho.
Schovávala som sa pred tebou, pretože som sa bála.
Verila som nesprávnej osobe
a nechcela som znova urobiť chybu.
Kedysi som bola ako ty,
spútaná strachom a verila som bludom.
To ty si ma sem dala priviesť.
- Bojíš sa ma. -Áno. Tak trochu.
Je to prirodzené.
Takto to vždy začína.
Čo?
Myslíš si, že vieš, čo je skutočné a čo nie,
čo je svetlo a čo temnota,
čo je dobro a čo zlo.
Bože.
Teraz zabudni, čo vieš alebo si myslíš, že vieš,
a poď so mnou.
Počula som hlas svojho otca.
Volal ma.
Kedy?
V tej hrobke.
Zo svetla.
Čo je ten Wyrm?
Ak je mágia krvným obehom vesmíru,
tak Wyrm sa ním živí.
Pred dávnymi časmi bol uväznený hlboko pod zemou,
kde čaká, spí.
A keď sa zobudí?
Oci! Veľmi ťa tu potrebujeme.
Nedokázala som ho zadržať.
Prosím.
Zobuď sa!
Prepáč. Mal si zlý sen.
Nebol to sen.
Aj ja jeden mám.
A zdá sa mi stále dokola.
O čom?
Som na svadbe. Úplne nahý.
Všetci sa mi smejú.
Čo nedáva zmysel,
pretože nahý vyzerám fenomenálne.
- Mám fakt závideniahodný... - Dobre, viac nehovor.
Neviem, čo robiť.
Čím sme ďalej, tým je smutnejší.
Myslím, že sa blížime.
Myslím k mestu.
Možno ho cíti.
Hej, prestaň. Prestaň.
Čo?
Tú ranu.
Rozškriabeš si ju.
Nechala by si ma s ním na chvíľu osamote?
Ocko!
Ja ťa tu vážne potrebujem.
Ako je to ešte ďaleko?
Pozri, keď tam budeme, tak tam budeme.
Len zisťujem, či tomu ešte veríš.
Na mori sme už dlho.
Týždne...
Mesiace.
Nemám pojem o čase.
Ty áno?
Nie.
Chýba mi Mims.
Keby si s ňou teraz mohol hovoriť, čo by si jej povedal?
Vydrž, zlatko.
Čoskoro budem doma.
Pospi si.
Nie som unavená.
Slabá nám budeš na nič.
Zabránila som ti...
ísť za tvojím otcom.
- Ale zachránila si mi život. -Áno.
Neviem, prečo Madmartigan urobil, čo urobil.
Ani si ho nepamätám.
Ale neverím, že by mi dával pred tebou prednosť.
Vôbec neverím tomu, že by ťa nemal rád.
Celým srdcom.
Žiarlila som na teba.
Nie preto, že si Vyvolená a ja nie,
ale preto, ako sa k tebe ľudia...
Nikdy som nič nedostala nezištne.
A čo si chcela?
Byť statočná.
A milovaná.
A nebyť princezná.
Vtipné.
Bol to môj sen.
Som ho hoden.
Mims, počúvaj môj hlas.
Hovor so mnou.
Ocko?
Mims, si v poriadku?
Si v bezpečí?
Áno, som.
Mal som starosti.
Mal som víziu.
Silas sa vrátil.
Ale veď...
Silas umrel.
To sme nevedeli.
Pustili sme ho dnu.
A ty si tu nebol, aby si nás chránil.
Zase si odišiel za dobrodružstvom.
Ako minule.
Ako si ho užívaš, ocko?
Bavíš sa dobre?
Hej, máš nočnú moru. Máš nočnú moru.
- Musím ísť domov. - Nemôžeš.
Potrebujeme ťa. Ja ťa potrebujem.
Keď ma Kiaya potrebovala, bol som preč.
Keď som sa vrátil, bolo neskoro.
Ranon ma obviňoval.
Preto utiekol.
Zostala mi jedine Mims.
To Striga.
Snaží sa nás rozoštvať,
pretože sa bojí, čo dokážeme spoločnými silami.
- Ako vieš, že sú to len sny? - Nechápeš?
Zabil si nás!
Musel som.
Nemal som na výber.
Čo urobil?
- Oslobodil Kennetha. - Bol chorý.
Inak by zomrel!
Fakt? Tak teraz umrieme my.
Sme stovky míľ v pustatine.
Nemôžeme ísť vpred, nemôžeme sa vrátiť.
A nič, vôbec nič nejde podľa plánu!
Pôjdeme po svojich.
Tak si to povedal.
Prejdeme more.
Ako dlho? Kým zdochneme?
Dlho už nie.
Sme blízko.
Urobím, čo chceš.
Neboj sa.
Teraz si náš.
Už tam budeme.
Nevedel som, ako ďaleko to je.
Tvoja matka mi hovorila, že sa nevzdávaš.
A že príde čas, keď ťa budem musieť odviesť späť domov.
Myslíš, že nastal?
Nie.
Myslím, že také rozhodnutie je len na tebe.
Hej.
Vidíš to tiež?
Čo? Tú obriu lebku?
Áno.
Len pre istotu.
Nie som ten, za koho sa mám, Gray.
A kto si?
Nie som nikto.
Si v pohode?
Je to vtipné.
Ako malý som sa hrával na čarodejníka.
Navštevoval som cudzie svety, bojoval s príšerami.
Nečakal som, že sa mi to splní. A naviac s Elorou Danan.
Keď dorazíme do mesta, viem, že Airka zachrániš
a že skončíte spolu.
Pretože ho miluješ.
A aj keď ja ho nijak zvlášť rád nemám, ľúbim teba.
Graydon...
Neboj sa.
Nežiadam, aby si mi to opätovala.
Len som ti to chcel povedať, pretože bez teba
by som sa nikdy nestal tým, kým som vždy chcel byť.
No do kelu.
To nie je možné.
Možno sme niekde zle odbočili.
Hej. Mali sme ísť vľavo.
Prešli sme more. Prešli sme skúškou.
To mesto by malo byť tu.
Nie je.
Ale musí!
Ja sa vraciam späť.
Hej, ja tiež.
Šli sme, čo najďalej to šlo, Elora.
Nie.
Takto to nekončí.
Ako to skončí?
V Nepamätnom meste.
Prútik bude zlomený a ja...
mŕtva.
Čože?
To videl Willow pred rokmi vo svojej vízii.
Preto Sorsha nechcela, aby ma učil.
Preto ma ukrývala.
Pretože ak sa postavím Strige, skončí to takto.
Nemám pravdu?
Odkiaľ to vieš?
Ukázala mi to.
Striga? Ty si s ňou komunikovala?
Super. Fakt super.
Priviedla nás sem.
Dúfal som, že to zmením.
Ale nie som veľký čarodejník.
Som len farmár, čo mal šťastie.
Nemôžem sa viac pretvarovať.
Ani ja.
Nechcem byť Elorou Danan.
Chcem sa vrátiť domov.
Smola.
Máš strach.
Ja tiež.
Ale vieš čo?
Môj strach o ničom nerozhoduje.
Nebude určovať to, kto som.
Takú moc mu nedám.
Dávam ju tebe.
Celý svoj život som v nič neverila.
Ale v teba verím.
Ale ja neviem... Neviem, čo mám robiť.
Áno, vieš.
Obe to vieme.
Poobzerajte sa.
Je koniec.
Cesta vedie jedine späť.
- Pripravená? -Áno.
Spoločne.
Pani moja?
Strašidelné.
Veľmi.
Preklad titulkov: Andrea N.