Bavmordas ande överlevde.
I mig, i din bror, och i dig.
Var försiktig.
Tidigare i Willow:
Prinsen lever, men han är fånge hos Gråhäxan-
som finns i Uråldriga staden på andra sidan Sargade havet.
Skalljägare! Rid!
Boorman... Du skulle vara död.
Du förväxlar mig med nån annan.
Min familj var på väg mot Mödrarnas port. Jag var den enda som överlevde.
Spring, Jade!
Jag kommer att möta samma öde som Ballantine.
Ni måste sätta stopp för det.
Vad hade Ballantine tänkt göra med mig?
Det Bavmorda påbörjade när du var nyfödd.
Trettondenattsriten som kastar ner din själ i evigt lidande.
Än kan du rädda honom.
- Jag vet inte hur... - Jo, det gör du!
Ta flickan.
Döda resten.
Kapitel V Vildveden
- Vad fasen är det där? - Bry dig inte om det.
Hur länge orkar de?
Gråhäxan låter dem inte vila förrän de har Elora och vi är döda.
- Om de bara lärde känna oss... - Vart ska vi ta vägen?
Vi kan inte springa ifrån dem. Vart flyr vi?
In i Vildveden.
- Men... farorna i Vildveden, då? - Vilka faror?
Där sägs finnas något i luften, träden, vattnet, som gör att man...
...aldrig vill gå därifrån och blir helt viljelös.
Vi kommer inte att vara där längre än nödvändigt.
Finns det bättre förslag, är vi alla idel öron.
Spring!
Nyckeln är vaksamhet. Var på tårna.
Vildveden är förförisk.
Den lockar med sina syner och läten.
Och innan man vet ordet av är man vigsel- förrättare och hundvakt åt ytligt bekanta.
Så kommer det inte att bli.
För min del oroar jag mig fortfarande för farorna.
Skalljägarna som dödade min familj flydde in i Vildveden.
De kanske är kvar här.
Nånstans.
Det här trollspöet är en flisa från Stora trädet vid alltings mitt.
Kan jag inte bara få testa det?
- Det kanske inte ens funkar för mig. - Jodå.
Men du är inte redo. Enligt den strikta magipedagogiken...
- Usch! - Det betyder vishet eller kunskap.
Innan du svingar spöet måste du bemästra de fyra pelarna av...
Jag fick ju ikkelbusken att växa upp, och den blev tydligen fantastisk.
Och så gjorde vi ju salvan som botade Graydon.
Förmodligen.
Då är det bara tanke- och siarkraft kvar. Lätt match.
Siarkraft, att tolka universums svängningar och se framtiden-
är nästan omöjligt även för de mäktigaste magiker.
Kan du sia?
Stundtals har jag fått visioner av kommande skeenden.
Var jag med i dem?
Vi kan väl börja med tankekraft.
Med ett skarpt fokus, vilket du saknar...
Jag försöker.
...kan man flytta föremål med tankarna, manipulera elementarkrafter-
och till och med förvandla individer.
Vad gör du?
Jag använder min tankekraft för att göra dig mindre träig-
och förvandla dig till någon som låter mig använda spöet.
- Fungerar det? - Nej.
I fel händer är Cherlindreas spö ett mäktigt förintelsevapen.
- Du är visst betagen. - Va?
Betagen. När man har små flyn som surrar omkring-
och säger åt en att stjäla blommor, fisa tyst och skämma ut sig rent allmänt-
inför en blond, rådjursögd, utvald tös som nog mest ser dig som en vän.
Jag är inte betagen.
Utmärkt. Då slipper jag visa dig hur man får henne att besvara känslorna.
Kan du ens sånt?
Graydon, min lilla gullunge...
Kvinnor är det som främst upptar min tid.
Månget knä blir svagt, mången puls stiger, blott någon nämner Thraxus "Relaxus"...
Boorman, din cheddarpanna.
Om detta är ännu ett av dina sidouppdrag ska jag banne mig skära ut hjärtat på dig.
Du ser ju vilken passion det väcker.
Ja, men hur gör man för att framkalla sån passion?
Det första och viktigaste man måste inse om det täcka könet...
Det här låter kontraintuitivt, men det är faktiskt sant.
De älskar verkligen när man...
När man vadå? Vad älskar de, Boorman?
Avsluta meningen. Vad älskar de?
Lystring, allihop.
Jag vet att ni har era tvivel kring min integritet och mina motiv.
Men tro mig, vad som än händer härnäst så har jag en plan.
Allt löser sig, bara ni behåller...
...lugnet.
Boorman...
Lori.
Toth heter Lori i förnamn, men av nån anledning är han obekväm med det.
Äg det, Lori. Gör det till ditt eget.
Lek snällt nu, gossar.
- Du ser inte död ut. - Det är en lustig historia.
Ja, inte "ha-ha" alltså.
Mer i stil med "livet är bra lustigt", liksom.
Döm om min förvåning när Toth berättade att han spårat ett följe från Tir Asleen.
Fyra ungar och en drasut som såg ut precis som Thraxus Boorman.
- Du förtjänar en förklaring. - Ingen lämnar Skellin levande.
Någonsin.
-"Skellin"? - Fasans gruvor i Skellin. Tillhör trollen.
Ja, då är jag väl den som lyckades.
Det här ska jag njuta av.
Om du tänker vad jag tror att du tänker, gäller det mig med.
Det betvivlar jag.
För honom till mitt tält och bind honom.
Det låter som att vi synkar rätt bra ändå!
De andra då? Vill du ha dem?
Eller ska vi bara få fart på skallkokargrytan?
Jag är Kit Tanthalos av Tir Asleen. Drottning Sorshas dotter.
Scorpia.
Eller egentligen "Hennes sublima eminens, Mästarinna Magnificūs Venoma Scorpia".
Men säg Scorpia.
- Min bror blev bortförd från slottet. - Inte av oss.
- Eller...? - Det var Gråhäxans lakejer.
Vi ska färdas över Sargade havet.
För att rädda honom.
Kan ni finna i era hjärtan att släppa oss, lär min mamma återgälda det.
Och Boorman kan ni behålla. Han är hur jobbig som helst.
Det där leder ingenvart.
De vet inte vad nåd vill säga.
Och de är för korkade för att fatta vad du erbjuder.
Vi väntar nog lite med skallkokargrytan.
Lås in nelwynen och gullponken i Gropen.
Och släng de här två i Skallran.
Men den här får stanna. Henne kan vi ha kul med.
Jade!
För det första vill jag bara säga att du ser helfräsch ut.
- Du har inte åldrats en dag på 80 månvarv. - Det har du.
Jag kommer ihåg en smärt, hungrig grabb som ville vara till lags.
Det är jag fortfarande.
Jag trodde att du var död.
Jag grät.
Mycket? Eller typ bara...
- Snyggt kast. - Jag siktade högre.
Vad hände med dig?
Äntligen ensamma...
Nej, du har rätt. Jag bara...
Det är bra att umgås en och en.
Slippa det ständiga grupptrycket.
Vi umgås inte en och en! Vi försöker hitta en utväg.
Visst, självklart.
Men att lära upp Elora upptar mycket av din tid.
På tal om det, tycker du att hon ignorerar mig en aning?
Du försökte förvisa henne till en annan dimension.
Sånt har en tendens att göra damer mindre tillitsfulla.
Jo, men jag är ju inte han. Jag blev bara besatt av honom.
Och det är synd, för jag kände att det liksom klickade...
Sakta i backarna.
Hon är Elora Danan, kejsarinna över de nio rikena, den som ska rädda världen.
Hon har inte tid att klicka med folk.
Så att rädda världen och ingå en relation är med andra ord oförenliga?
Det krävs balans mellan privatliv och yrkesroll.
Exakt!
Vad säger jag...? Nej! Jag menar ja! Du får inte tänka på henne på det viset.
- Tänk om jag inte kan det, då? - Du måste.
Är det sant...?
Vad är det där?
Pysslingar!
- Vad tänker de göra med henne? - Det blir nog bra.
- Hur kan du veta det? - Inte vet jag. Man säger så, bara.
De har kranier som masker!
Och de tänker döda henne.
Jag anser att kärlek är den mäktigaste kraften i hela universum.
Förlåt?
Jag sa att kärlek är den mäktigaste kraften i hela universum.
Så jag vet att vi kommer att rädda Airk.
- Skämtar du? - Nej...?
Min bästa vän blir torterad, och du kommer och gaggar om kärlek.
Jag vet hur det känns, bara.
Eftersom du har rullat i höet med min brorsa några gånger?
Jade är min...
Vi är vänner.
Kom igen. Du vet hur hon ser på dig, skyddar dig, oroar sig för dig.
Hon följde med för din skull.
Vi låtsas att vi inte vet, till och med inbillar oss att vi inte vet.
Men innerst inne vet vi.
Jag tycker synd om henne.
För att hon älskar nån som inte kan älska henne tillbaka.
Du vet ingenting om henne. Eller om mig.
Kanske inte. Men jag vet hur vi ska ta oss härifrån.
Med den här.
- Hur tog du dig ut ur Skellin? - På det enda sätt jag kunde.
Jag stred för det.
När jag hade släckt min blodtörst...
...tog jag mig nerför bergssluttningen.
Skadad, nedkyld...
Allt jag tänkte på var att ta mig tillbaka hit.
Och jag hade lyckats-
om jag inte hade stannat för att hjälpa några vandringsmän i nöd.
Hej där, muffinsrumpa.
Hur skulle jag veta att de var karkosiska dödsknektar?
De skonade mig, men de tvingade mig till...
Svep, svep!
...fasansfulla saker.
Jag pekades ut som skurk.
Jag var på flykt i åratal innan de till sist fick fatt i mig.
Sorsha förhandlade för att få mig tillbaka till Tir Asleen.
Och i kraft av min inte helt oansenliga övertalningsförmåga...
...fick jag henne att frige mig.
Minns du min förmåga?
Inte helt oansenlig.
Och reliken? Hittade du den inte?
Och de övriga?
Allagash?
Trollen tog honom.
Jag kan bara hoppas att han led så mycket som möjligt innan de dödade honom.
En lång historia.
Och Madmartigan?
Tog de honom också?
Hallå? Ledsen att jag stör.
Det ska du vara. Vet du vad klockan är?
- Håll tyst där nere. - Lägg av, Gordon!
Jag letar efter några vänner som du kanske känner.
- Varför skulle jag det? - De är pysslingar.
Och alla nelwyner i hela världen känner förstås varann?
Fattar du hur kränkande sånt där är?
Willow!
Rool! Vad härligt att se dig. Det var ju åratal sen.
Jag trodde aldrig jag skulle återse dig! Du ser...
...större ut.
Och du har träffat min dotter Ganush. - Ganush, Willow.
Hon är i den där ohyfsade åldern.
- Var är Franjean? - Han är tyvärr inte längre bland oss.
Reste söderut. Han skyllde på vädret, men det var frun som lämnade honom. För mig.
Hon är inte heller med oss. Hamnade på ett ännu varmare ställe.
Och den här vill flytta upp och bo med skalljägarna!
- Trollen skulle ta dig. - Det skulle du bra gärna vilja!
Det jag vill är att du får fart på fläsket-
och skaffar ett jobb eller en hobby.
Hon vill bli berömd, som alla unga. Men för vad?
Papperskonst!
- Rool, jag behöver din hjälp. - Som förr i tiden?
Ja, typ. Elora är där uppe.
- Bebisen! - Inte nu längre.
Vi måste befria våra vänner. Det är ett viktigt uppdrag.
Ja, så länge det är viktigt, så.
Vore det ett struntuppdrag skulle jag tvingas vägra.
- Kan du hjälpa oss med skalljägarna? - De lyssnar faktiskt inte riktigt på oss.
De har slagit läger över oss. Förödmjukande!
Men vi kan avledningsmanövrar. Minns du ugglorna och stinkbomberna?
- Inte direkt. - Vi kan bättre!
Med Cherlindreas trollspö kan vi få till rejäla avledningsmanövrar!
Men för tusan...
Jag tror att det ska vara...
"Avag... gahdu"?
Hittar du bara på?
Nu kanske.
Avag gahdu.
- Det där kan inte vara bra. - Nej.
Spring!
Du bedårade mig med dina sarkasmer och magnifika skägg.
Inte med flit!
Vi vill inte skada någon och ingen vill bli skadad.
Jag skadar er om jag måste.
Skadar er svårt.
Vi vill bara ha Jade.
- Var är hon? - Jag är här.
Befria henne.
Det går tyvärr inte för sig utan chefens godkännande.
Jag smälter nyllet av dig, Lori!
Vi brukar säga en sak om folk som kommer med tomma hot.
De blir bra huvudbonader.
Jag applåderar kämpaglöden, prinsessan.
Men du får faktiskt lov att slappna av lite och ha lite roligt.
Du skulle bli en bra...
Jag är jätterolig, och jag har väntat länge på det här.
Jag är din, snygging.
Nej, Jade, nej!
Nej!
Kom då!
Jade!
Låt bli, snälla!
Snälla!
För henne till mitt tält.
Färdigt!
Ser du den stora klippan som ser ut som en tvehövdad ko?
Ta inte den vägen. Det är fel väg.
Men om deppgnälliga prinsen springer den vägen, följer de efter.
- Det är väl ingen plan! - Ni dissade ju mina uggle-idéer.
Alltså får ni det här.
Den är bra och enkel.
Vi behöver en nypa tur, lite tid att komma in och befria dem-
och leda dem till träden där ni väntar. Okej!
- Jag vet hur det känns. - Det blir som förr!
Innan vi gick ner oss i hemmalivets själsdödande dy.
Stuns, schvung, spurter, hästar, tumult, och ett lyckligt slut med kyssar!
- Okej, hoppa in. - Nej, jag har lagt det där bakom mig.
Nuförtiden vill jag mest småäta, minnas, äta lite mer och umgås med Ganush.
Du kväver mig!
- Jag klarar det inte utan dig. - Joho då.
Du har honom nu. Han är din nya Franjean och Rool.
Och även om han ser ut att vara en deppgnällig prins...
...har han en hjältes hjärta, som du.
Att äventyra är farligt.
Men om man inte dör av det, kan man en dag leva desto mer!
Var fick du märket på nacken?
Vet inte. Jag har alltid haft det.
När ett barn här blir hundra månvarv brännmärks de med familjens märke.
Så att de minns sitt ursprung.
Det här är min fars märke. Kaels märke.
- General Kael? - Så du känner till honom?
Den första skalljägaren.
Han hade femton barn.
Du och jag är de enda som finns kvar.
Min far var en fri man, dödad av ditt folk.
Han dödades av Madmartigan under slaget vid Nockmaar.
Din mor dödades av gränsjägarna som tog med dig till Tir Asleen.
Nej, jag minns det.
Jag med.
Jag minns att du räknade stjärnorna innan du somnade-
för att vara säker på att det var lika många som kvällen före.
Kael tjänade Bavmorda.
Bavmorda tjänade Gråhäxan.
Bavmorda ingick en pakt med slavarna i Galladoorn.
Hon skulle hjälpa dem störta sina herrar i utbyte mot deras lojalitet.
Folk gör vad de måste för att bli fria.
Och efteråt? När Nockmaar föll?
Överlevarna flydde.
Arméerna från Tir Asleen och Galladoorn förföljde oss.
De fruktade oss. Vilket var klokt.
Förr eller senare reser vi oss.
Varför tog de med mig?
Man kväser uppror genom att stjäla folks framtid.
Genom att lura barn att deras kidnappare är deras frälsare.
Göra dem lojala, göra dem till soldater.
Hör du?
Stora trummor. Aldrig ett gott tecken.
Vi måste skynda oss och rädda Elora!
Och min fästmö och de andra.
Fokusera!
Vi vet inte vad som väntar. Du måste tänka med huvudet, inte...
- ...hjärtat? - Just precis. Den här vägen.
Ta vapnen.
Här är de.
Vi tycks inte ha blivit upptäckta än.
Har du lagt en osynlighetsformel eller nåt?
Det är nog snarare så att de struntar i oss.
Men sänk inte garden. Vi kan bli angripna när som helst.
Willow!
Elora! Prisa Mödrarna att du mår bra.
Graydon...
Elora. Du ser ut att må bra.
- Var är resten? - De är här nånstans. Det är snart middag.
- Vad är det som händer? -"Middag"?
Jade är en skalljägare. Lite oklart vad det gör henne.
Kluven, skulle jag tro...
I alla fall blir det fest för att fira hennes återkomst. Kom!
Elora...
Jag tänker att det fortfarande är för mycket kummin.
Är jag galen?
Du är inte galen, Toth. Du har bara välutvecklade smaklökar.
Du kan kalla mig Lori.
Lochtor tuatha.
Vad gör du? Ge mig spöet!
Du är en sån farsa...
- Lori, får jag...? - Visst.
- Torka inte av på den. - Det är min kalastrasa, det går bra.
Du verkar ha klarat dig bra.
Jag sa ju att allt skulle ordna sig. Jag har en plan.
Slavar i Galladoorn, tvångsrekryter i Nockmaar...
Nu laglösa i Vildveden!
Allt vi nånsin har önskat oss är frihet.
Att våra barn ska slippa leva i fruktan.
Att de inte ska tjäna någon - varken daikini, troll eller Gråhäxa.
Vi har ingen Barriär eller någon armé som försvarar oss.
Allt vi har är den fruktan våra masker väcker, vår vilja att överleva...
...och varandra.
Idag, efter två hundra månvarv, har min syster kommit hem.
Hon har växt upp i Tir Asleen och matats med lögner om oss och om sig själv.
Men ikväll återföds hon.
Omgiven av kärleken från sin familj och av de värderingar vi ännu slåss för.
Frihet, uppror, passion och glädje.
Till gryningen!
- Vad är det? - Ser ut som smaskig frukt. Lev lite!
Ja, ja.
Jag har saknat dig. Min lillasyster.
Ser det bra ut?
Det duger.
Ser ut som en pojke...
- Tror ni att hon gillar det? - Vem då?
Ingen. Bara... en tjej.
Ojdå... Kvinnor gillar skägg.
- Du borde ha sagt nåt tidigare. - Jag säger detsamma!
- Han där har ju inget skägg. - Ingen flickvän heller.
- Du var ju fastbunden i mitt rum. - Det blev ensamt.
Vad ska jag ta mig till med dig?
Jag kunde ha kommit tillbaka, men jag lät bli.
Jag skämdes.
Stanna.
Nån dag gör jag gärna det.
Jag kan ju tvinga dig att stanna. Göra dig till min fånge.
Men vet du inte, Scorpia?
Det är jag redan.
- Hur känns det? - Konstigt.
Men bra. Hur känns det för dig, då?
Konstigt.
- Det är väl sanningsplommonen. - Vadå för plommon?
Sanningsplommonen. Frukten som delades ut under Scorpias tal.
När man äter dem måste man vara totalt uppriktig.
Jaha...
Det visste jag inte.
Men nu gör jag det.
Så...
- Du är en... - Ja, jag är väl det.
Jag kan fortfarande knappt tro det.
Varför ljög Sorsha?
Hon kanske trodde att hon skyddade dig.
Visste du?
Nej.
Men jag...
Jag misstänkte nåt.
Och så sa du inget?
Vad skulle jag säga?
Att jag anade att du var precis det du svurit att bekämpa?
I bästa fall hade du kallat mig galen. I värsta fall hade ditt hjärta krossats.
Ja, nog är du expert på att krossa mitt hjärta.
Vänta, Jade.
Det var liksom nåt på gång mellan oss.
Men sen hände det där, och nu känns det stelt.
Och visst, att skicka folk till andra dimensioner...
Du har rakat dig!
Ja, visst ja.
- Vem pratade du med? - Ingen.
Jag skulle just leta upp dig.
Jag ville försäkra dig om att det som hände i Nockmaar inte var jag.
Jag såg dig döda din bror.
- När då? - När jag kysste...
När jag drev ut den.
Jag berättade ju att jag var ett sjukligt barn. Besatt.
Min bror var min hjälte.
Han var den jag älskade mest.
Så du dödade inte din bror och det var inte du i Nockmaar.
- Jo, men samtidigt inte. - Vem är du, då?
Jag försöker nog fortfarande klura ut det.
Okej. Säg till mig när du gör det.
Och därför reser jag aldrig hemifrån utan matsmältningsdroppar-
och minst tre par rena sockor.
Ni skrattar, men ni har säkert inte ens sockor!
Fyll på, är du snäll.
Graydon! Kom och sätt dig.
Visst är de härliga? Och vi som var rädda för dem. Inte minst för den här killen.
Kom och sätt dig. Ta en klunk.
Vi är ju inte vänner direkt.
Inte ens lite.
Men jag är rätt säker på att du inte är ond. Du är bara liksom...
...elak.
Du är inte lika oduglig som jag trodde.
Och som jag kanske sa att du är. Fast det känns inte som jag sa det.
Jo, det gjorde du.
Jag hade fel.
Ännu en gång.
- Jag har också varit... - Jag sabbade det med Jade.
- Tänkte du be mig om råd? - Nej.
- Okej... - Definitivt inte.
Jo.
Vad ska jag göra?
Prata med henne. Och be om ursäkt.
- För vadå? - Det kvittar.
Säg det bara. "Förlåt mig."
Säg till henne att du förstår.
Säg att du vill bli en bättre person.
Och att du kommer att finnas där och vänta på henne...
...när hon är redo för att du bevisar det.
Kan du ta om det där?
- Jag måste leta upp Graydon. - Men jag behöver fler råd!
Det här klarar du.
Var ärlig bara.
Med de här jäkla sanningsplommonen är allt annat omöjligt.
Jag måste prata med dig.
Eller jag menar... Jag vill väldigt gärna prata med dig.
Du - se på mig - är en bra person.
Jag vet inte. Jag har gjort en del dåliga saker.
Äsch. Alla är vi tveksamma och osäkra.
Det är bara att ta tjuren vid hornen.
Lätt för dig att säga! Du är ju Willow Ufgood, världens främsta magiker.
Det är jag faktiskt inte. Har aldrig varit. På sin höjd medioker.
Du besegrade ju Bavmorda.
Kom närmare...
Det var ren bondtur. Hela mitt rykte bygger på den enda framgången.
Men jag brukade ligga vaken och läsa om alla dina äventyr. Du var så vis!
Bakom all den där "visdomen"...
...är verklighetens Willow Ufgood livrädd att en dag bli avslöjad--
som den gamla talanglösa sopa han faktiskt är.
Hej, Elora.
Sanningsplommon... Aldrig mer.
Du ser ut att höra hemma här.
Det gör jag.
Jag vet. Men jag behöver dig.
Ja, för uppdraget.
Nej, för allting.
Jag menar i livet.
Jag vet att min pappa dödade din pappa.
Jag kan inte föreställa mig hur det känns.
- Jag bryr mig inte. - Gör du inte?
Inte direkt.
Jag är ju inte han.
Jade...
Allt jag bryr mig om är dig.
Om du vill bo här efter att vi hittat Airk så följer jag med.
Om jag får. För jag vill inte ha några äventyr där inte du är med.
Jag borde ha sagt det tidigare.
För det, och för allting annat, är jag väldigt ledsen.
Okej... Vad var det du ville säga?
Sanningen?
Plommon.
Jag är, och har ganska länge varit...
...alldeles...
...totalt, absurt, desperat...
...förälskad i dig.
Och om tio sekunder tänker jag kyssa dig.
- Så om du inte vill det... - Jo, jag...
Det skulle jag gilla skarpt.
Är det säkert?
För om jag gör det...
Om jag kysser dig...
...kanske jag aldrig slutar.
Vi får väl ta reda på det.
Kit!
Willow!
Troll.
Översättning: Magnus Lässker Svensk Medietext