Fjenden lever endnu.
Og kun Elora kan standse den.
Du er den tapreste, jeg kender, men du er ikke en mægtig troldmand.
I TIDLIGERE AFSNIT
Willow siger, jeg er Elora Danan, men jeg er ikke noget særligt.
Jeg holder meget af hende. Du må hente hende hjem.
Vi skal nok finde hende.
Fortalte De ham, hvem hun er?
Barnet har givet sig til kende.
- Pigen må og skal findes. - Hvad er der faret i Dem?
Det sagnomspundne kymeriske kyras. Din far ledte efter det i fem år.
Jeg var sammen med ham.
Jeg har gjort det igen og igen, og der sker ingenting.
Hvis du vil se Airk igen, er du nødt til at koncentrere dig!
Hun var Elora Danan engang. Det er hun ikke længere.
KAPITEL III SLAGET OM DET SLAGTEDE LAM
Det skete for 10.000 år siden.
Plus/minus tre uger.
Thuul, kronprins af Kymeria, havde et svageligt helbred. Da faderen døde, -
mente hans lillebror, Tiberius, at han ville være en stærkere konge.
I fyrretyve dage belejrede Tiberius hovedstaden.
Han udsultede sit eget folk for at få sin bror til at abdicere.
Men deres mor, Annabel, var en fe fra Lunden.
Hun smedede Thuul et kyras af det pureste kromium.
Derefter konstruerede hun Lux Arcana, en magisk nøgle, -
der bød harnisket kun at tjene den, der var dets vældige kraft værdig.
Så uden nogen hær i ryggen eller riddere ved sin side -
red Thuul, Kymerias retmæssige konge, ud gennem byporten -
for at møde sin tyranniske bror og hans 2000 dødbringere ...
Vældig fascinerende. Jeg forstår, hvorfor de kalder dig Bøvemand, -
men kan du ikke bare fortælle mig om min far?
- Du bliver jo ved med at ... - Kan du så ikke gøre det kort?
Din generation kan bare ikke overskue episke fortællinger.
Undskyld, jeg forsøger at tilføje en smule kontekst til den aften, -
vi drog ud for at finde kyrasset og bruge det til rigets forsvar.
Mod Oldheksen?
Oldheksen, Stormene, Ormen ...
Alle har uhyggelige navne, men de hentyder til det samme.
Mørket, der opsluger ...
Hvor er Elora?
Seriøst? Så hold dog tøsen i snor.
Spred jer. Hun kan ikke være nået langt.
Elora!
Kagepige!
Ej, helt ærligt ...
- Hej, tøs. - Hvad laver du?
Dronningens ordre. Jeg fører hende tilbage.
- Vent lidt. - Ved du, hvem hun er?
- Så ved du også ... - Hvad var det?
- Hvad er der i vejen? - Ikke noget.
Du har brug for hjælp ...
Tving mig ikke til at dræbe dig.
Stop!
Ballantine siger, Sorsha vil have Elora ført tilbage til Tir Asleen.
Aha. Men det bestemmer dronningen ikke længere.
Det bestemmer Elora, og hun er vist ikke blevet spurgt.
Ballantine.
Prinsesse.
Vent.
Gider I lige opsummere alt, hvad jeg er gået glip af?
Nej? Så lad mig. Ballantine er blevet gak og vil bortføre Elora på den hest.
Bland dig udenom, Boorman.
- Det kan jeg ikke. - Klap lige sværdene, drenge.
- Jeg er nødt til at tage hende. - Det ville skam kun glæde mig.
Men lad os lige tale om det først.
Han tjener ikke Tir Asleen længere.
Det rager mig en muldyrgøj, hvem han tjener.
Hun er med os, og vi er fem mod en.
Jeg kan nok ikke bidrage med så meget.
- Fire en halv mod en. - Hvem siger, jeg er alene?
- Befri hende. - Kan jeg finde ud af det?
Gør det nu bare!
- Hvad er det, du laver? - Gå nu bare ud og stik nogen.
- Hvad laver du? - Jeg redder dig.
Er alle andre optaget?
Elora!
De har taget hende.
Kan du følge deres spor? Hvis vi indhenter dem inden solnedgang, -
kan vi få hende tilbage. Rid i forvejen.
- Hvad var der sket med dem? - De var blevet inficeret.
Besat. En af Stormene må have rørt en af dem med sin stav.
Ballantine. Han blev holdt fast. Er den rigtige Ballantine stadig derinde?
- Kan de stadig reddes? - De er stadig derinde.
Men ond magi fortærer en, til der intet er tilbage.
Undskyld, Graydon, hvornår er du blevet storaldwin?
Nå nej, det er du ikke. Det er jeg.
Afgang!
Kom nu, Bessie. Du kan godt gå hurtigere.
Jeg kvajede mig. Hver gang jeg har chancen for at være heltemodig -
eller bare kompetent, går jeg i baglås.
Min far kalder mig en skændsel for Hastur-slægtens navn.
Det var ikke et synderlig glorværdigt navn i forvejen.
Hvorfor er de stoppet?
"Stjerner på rad, døren sprækkes. Kuglen drejer, guden vækkes.
Pust flammen ud, gør lyset mat. Forvis barnet til den 13. nat."
- Taler du forbandet pnakotisk? - De vil slå hende ihjel, ikke?
Nej. Hvis de slog hende ihjel, ville hendes ånd blive genfødt.
Men ved at fordrive hende fængsles hendes sjæl i al evighed.
Det var det, Bavmorda forsøgte, da jeg stoppede hende.
- Oldheksen ved, vi er efter dem. - Hvad er der derinde?
Et giftigt tusmørkeslør. En malstrøm af vanvid, hvorfra ingen undslipper.
Kom, der er ingen tid at spilde.
- Jeg tror, det er ødelagt. - Jeg kan reparere det.
Hvis I bare løfter vognen, sætter jeg det på igen.
- Seriøst? - Ja.
Kan du ikke bare få den til at svæve?
Nej.
Okay. Det er fedt at have en troldmand med på rejsen.
Lad os ride i forvejen.
Oldheksen vil bruge uvejret til at skille os ad. Vi må blive sammen.
- Jeg går efter vand. - Lad os få løftet den vogn.
Sig det nu bare.
Vi indhenter dem aldrig.
Og hvad hvis vi gjorde? De er ved at blive forvandlet til uhyrer.
Ikke for noget, men bliver vi nødt til at dræbe dem, må vi ikke tøve.
Jeg prøvede bare at redde dig.
Jeg har ikke brug for at blive reddet, Jade.
- Jeg kan klare mig selv. - Gu kan du ej, Kit.
Hver eneste gang vi sparrer, besejrer jeg dig.
Hvad er der?
Siger du, at du lod mig vinde?
- Hvorfor gjorde du det? - Fordi din mor ...
- Befalede hun dig at være min ven? - Nej, hun bad mig træne med dig.
Men kun i begyndelsen. Så kom jeg til at holde af det.
Jeg havde aldrig troet, du ville skulle kæmpe for livet.
- Kit, vent. - Pyt med det.
Jeg er bare glad for, du fortalte mig det.
Flot. Skal vi komme afsted?
Mit hjerte skal lige sprænges, så er jeg klar.
- Jeg har forstrakt skridtet. - Tal pænt.
Hvad ligger I der for? Vi må se at komme videre.
Vær hilset, mødige rejsende. Ja, dig.
Kom og tag del i vort beskedne måltid.
Vi er blot ydmyge skovhuggere, men hvad der er vores, er dit.
Hjælp mig ...
Din forviltrede og sølle fremtoning siger mig, at du er faret vild herude.
Vi har ikke meget tid.
Man lærer ikke de unge at have situationsfornemmelse længere.
Er du ikke enig, Anne? Det er Anne. Jeg hedder Hubert.
Og hvad, om vi må spørge, er dit appellativ?
- Mit hvad? - Hvad hedder du, søde?
Elora.
Utvivlsomt opkaldt efter den sande kejserinde.
Det er noget af et pres at lægge på et barn, hvis du spørger mig.
Jeg er ikke selv således velsignet og skal derfor ikke gisne om -
den stolthed, man må føle ved at se sine lænders frugt komme til verden.
Gider du ikke godt klappe i? Der er mænd, der jager mig.
Det betvivler vi ikke. Du har jo et kønt kontrafej og pæn teint.
Nej, onde mænd. De er på vej hertil nu.
De vil tage mig og ...
Hvad de end gør ved jer, så bliver det ikke rart.
- Vi må se at komme væk. - Kan du se den her?
Jeg kalder den Roargoth efter min salig far, der passede på os.
Så hvis der kommer nogen onde mænd og forstyrrer vores måltid, -
er de færdige med at være onde, når mig og Anne har ordnet dem.
Men jeg kender mændene, og de er ikke sig selv.
De er som forvandlede.
Godt, fald nu lige lidt ned, og start så fra begyndelsen.
Kom, giv hende en svamp.
Ikke den. Det er min. Læg den tilbage.
- Vi skal helt sikkert til venstre. - Til venstre?
Det vil føre os gennem Pinslernes Pas. Det holder vognen ikke til.
Jo, det er solidt håndværk. Og Pinslernes Pas ...
Det er et uheldigt navn til et aldeles tilforladeligt pas.
Og det fører forbi en hyggelig kro ved navn Det Slagtede Lam.
Mig og min gamle makker kom der tit.
Der er alt, hvad man kan ønske sig af en kro.
Hvad med den anden vej -
over Gedegræsengen og Yppighedens Ås?
- Det lyder rarere. - Og tager længere tid.
- Nej, det gør ikke. - Jo, det gør.
Det gør det ikke! Skal jeg stikke dig?
En dimensionsportal er altså ved at åbne sig, -
og når de når den, vil Elora være fortabt.
- Hvad er der galt? - Jeg klarer den.
Han klarer den.
Så lad os dele os op. I kan tage den sikre, lange vej.
Så besøger jeg Det Slagtede Lam og forsøger at skaffe noget hjælp.
Du og Graydon tager med dem. Jeg rider med Boorman over passet.
- Så mødes vi ved Babseåsen. - Jeg må hellere tage med dig.
Jeg kan godt klare mig selv.
Boorman, pas godt på min brud.
Bare rolig. Jeg vil hellere dø tusind gange end svigte dig.
Held og lykke.
Så jeg ved ikke, om jeg er hende eller ej.
Det mener Willow, jeg er, men det gør prinsessen ikke.
Jeg tror, hun hader mig.
Uanset hvad jeg gør eller siger, mener hun altid det modsatte.
Er I klar over, hvor trættende det er?
- Må vi se det? - Hvad?
Mærket.
- Det er virkelig dig. - Tror I det?
Vi har nølet for længe. Vi må straks forlade denne uhyggelige skov.
Gudskelov.
Vi må finde en fæstning, hvor du kan være i sikkerhed.
Nej, jeg skal til Den Umindelige By og redde Airk fra Oldheksen.
Omend vi er ubekendt med stedet og vedkommende, -
så lyder vi buddet.
Buddet?
Når den sande kejserinde, altså dig, vender tilbage, -
skal hun samle en vældig hærskare og lede den i kamp mod mørkets magter.
Anne og jeg vil gerne mønstre.
Vi vil kæmpe ved din side -
og tjene dig trofast til vores sidste time.
Det er ikke sikkert, det bliver strengt nødvendigt.
Du er langt mere end ubændig, himmelsk kraft og pragtfuld hud.
Du er et symbol på håb.
Uanset tro, størrelse og sindelag er vi fælles om denne verden.
Vi indånder den samme luft og drikker det samme vand.
Og vi er forpligtet til at beskytte det -
og om nødvendigt dø for det.
Jeg kunne ikke have sagt det bedre selv.
Du skal ikke ønske dig at slå ind på den sti.
Herren har så evig ret. Vi foretrækker aldrig voldens vej.
Men jeg fornemmer, at Deres hensigter med den unge dame -
er alt andet end reelle. Måske ligefrem nederdrægtige.
Vi vil alle sammen det samme.
Det tvivler jeg meget på. De er ikke rask.
Jeg har aldrig haft det bedre. Jeg vil snart blive belønnet.
Det eneste, De snart vil blive ...
... er hakket i småstykker.
Nej!
Kom, vi må væk. Kom!
Vi er nødt til at fortsætte. Vi er snart ude af skoven.
Vær søde at lade hende være. Jeg skal nok følge med jer.
Det var din skyld. Dit hovmod og din trodsighed blev deres død.
Et utal mere vil dø. Men du kan stadig redde dem.
Du behøver blot at underkaste dig.
Kom nu. Du gør mig forlegen.
Fortsæt bare.
- Jeg prøver, men han gider ikke. - Om kyrasset.
Efter Thuul havde spiddet sin lillebror på en pæl ...
Det om min far.
Jeg var den unge, flotte, tapre helt.
Han var min noget lavere komiske kontrast.
Og hvor drog I hen?
- Hvorfor kom han ikke tilbage? - Skæbnen findes ikke.
Man er enten heldig, eller man dør. Jeg var heldig.
- Du så ham altså ...? - Nej, men jeg ved, hvad jeg ved.
Hvordan det?
For hvis han var i live og kom hjem, ville alt se anderledes ud.
Kyrasset er ikke et våben. Det er et skjold.
Mod hvad?
Mørket.
- Den her vogn er skrald. - Jeg hader den.
Willow kunne godt tage at bidrage, så mægtig en troldmand som han er.
Hvad er der?
Måske rykkede han nelwynerne ned under jorden, -
fordi han ikke kan beskytte dem længere.
Kan det overhovedet lade sig gøre? Kan en troldmand miste sin kraft?
Kom nu!
Stop. Seletøjet går i stykker. Det er gammelt.
Det er vi også. Kan du huske, da vi arbejdede for McKraken?
Vi pløjede fra morgen til aften, -
men var friske nok til at danse med Kiaya til den lyse morgen.
Havde jeg bare vidst dengang, hvor dyrebart det alt sammen er.
Så ville jeg måske ...
Du får mig lige straks til at tude.
Du ved, hvad du må gøre. Hvad venter du på?
Dengang jeg var ung og ukuelig, holdt jeg strabadserne ud.
Men nu er jeg nødt til at spare mine kræfter ...
- Til hvad? - Til når det bliver værre.
- Hvordan skal det kunne blive værre? - Det både kan og vil det blive. Tro mig.
Jeg må ikke forøde min magi.
Så vil jeg ikke have nok til at kæmpe, når vi når til ...
Jeg ved, hvor de er på vej hen.
- Det er en gravplads. - Jeg er lige så skuffet som dig.
Hvad er der blevet af Det Slagtede Lam?
Det må være gået nedenom og hjem.
- Har du sagt noget som helst sandt? - Hvor vover du.
Mindst en tredjedel af det, jeg har sagt, har været sandt.
- Jeg er en idiot. - Nej, du er bare meget ung.
Jeg vender om. Måske kan jeg indhente Jade.
Ham, der ejede kroen, var en nær ven af din far.
Vi stolede på ham. Han var den eneste, vi fortalte om kyrasset, -
fordi vi vidste, han ville tage den viden med sig i graven.
Er det dernede?
Der er kun én måde at finde ud af det på.
Herovre.
Jeg skal ikke derned.
Nej, du skal blive her og trække mig op.
Og pas på varrotterne. Ses.
- Hvad er varrotter? - Præcis det, de lyder som.
- En fælde? - Hvorfor så stille hestene til skue?
Det ved jeg ikke. Hvorfor?
Det ville de heller ikke. Glem det.
Op ad stien, hen over højsletten og gennem porten.
Man venter os, brødre.
Nu skal vi hjem.
I skal ikke hjem.
I skal dø.
I er jo helt ødelagt.
I er ikke udset til at overleve det her.
Og et sted inde i din rådnende skal ved du det godt.
Hvad nu?
Jeg har ombestemt mig.
Jeg nægter.
- Gå så op ad den sti. - Få mig til det.
Hvordan ...?
Jeg er magisk, I åndssløve pestbylder.
Jeg er den mægtigste troldkvinde nogensinde.
- Du er intet imod Oldheksen. - Jo, det er jeg.
Jeg er Elora Danan, og jeg vil kaste en besværgelse, -
der vil tilkalde det godes magter, så de kan give jer røvfuld.
Okay, så vis os det.
- Lad hende være, I fjollemikler! - Fed fornærmelse. Så kan de lære det.
Lad mig hjælpe dig.
Jeg har set fremtiden, Jade. Skuet ud i tomrummet.
Den Evige vil rense verden for al sygdom og lidelse -
og gøre os fri.
- Har du fundet det? - Nej, ikke endnu.
Så er det nok ikke dernede.
Boorman!
Hallo?
Vend nu tilbage til virkeligheden. En uforgængelig magisk rustning?
Jeg fatter ikke, jeg lod dig binde mig det vås på ærmet.
Ligesom Elora Danan? Jeg er helt enig med dig.
Hvis hun rent faktisk kunne noget, ville jeg mene, du var for streng.
At du straffede hende for din fars fravær. Men hun kan jo ingenting.
Skal du så bare tro på, at hun kan redde Airk?
Boorman?
Jeg tror ikke, det er hernede. Træk mig bare op.
Jeg ville gerne, men der sidder -
et kryb og glor på mig på en ikke-venlig måde.
- Er det en varrotte? - Det gætter jeg på.
Så lad være med at trække mig op.
Boorman, jeg har brug for, du kommer op nu.
Så kom dog an!
Vi må finde en anden vej ud.
Det kan blive lidt bøvlet, for nogle af tunnelerne fortsætter i evigheder.
Lad os prøve at bryde igennem en af gravhøjene.
Hvis jeg bliver bidt, æder jeg dig først!
Slip hende!
Kom med! Det var min skyld, de tog dig.
- Det må ikke ske igen. - Flere skal ikke dø for min skyld.
- Han var min! - Kom så!
- Vi kan ikke vinde den her kamp. - Så kast dog noget magi!
Alle må op i vognen. Jeg har en krukke sermillianervoks.
- Det er jo sindssygt farligt! - Jeg ved, hvad jeg gør.
Det burde kunne slå dem tilbage, hvis bare vi får folk op i vognen.
Nej, kæmp hellere videre.
Nej!
Silas!
Silas?
Silas!
Jeg kan redde dig.
Jeg kan helbrede dig.
Spild ikke din magi.
Der er noget, du kan gøre.
Giv den her til Libby.
Sig til hende, at jeg ikke var bange, fordi jeg har haft et pragtfuldt liv, -
og at jeg døde, som det sømmer sig.
Jeg forsvarede min bedste ven.
Tilgiv mig. Tilgiv mig.
Du gjorde det godt, tøs.
Hør på mig. Hver en sti, du nogensinde har betrådt, -
har ført frem mod dette øjeblik. Du er nødt til at beskytte dem.
Gør du ikke det, vil Tir Asleen, Galladoorn og resten af verden -
falde for Oldheksens vilje.
Men hun frygter Elora Danan.
Elora må og skal nå frem til Den Umindelige By.
- Gør det. - Jeg kan ikke.
Det skal være dig.
Jeg er så stolt af dig, Jade. At træne og opfostre dig ...
... er det bedste, jeg nogensinde har gjort.
Nu må du sætte mig fri.
Klarer du den?
Hestene er løbet væk, og det gjorde de klogt i.
Pinslernes Pas bliver lige straks til Pinslernes Sø. Vi slipper ikke ud.
- Der er en anden vej. - Trinene der?
- Den vej kan vi ikke tage. - Hvorfor ikke?
Vil du så bruge din magi til at flyve os væk? Nå, ikke?
Så tager jeg de fæle trin.
Er du okay?
Jeg trænger bare til et hvil, så genoptager vi din oplæring.
- Du har stadig meget at lære. - Hvis jeg havde tryllestaven ...
Graydon er kommet til skade!
- Ond magi. - Vi må have ham i ly.
Og hvordan skal det foregå? Vi står midt ude i ...
Jeg ved slet ikke, hvor vi er.
Det gør jeg.
Nockmaar.
Oversættelse: Henrik Thøgersen Scandinavian Text Service