Vår fiende har inte försvunnit.
Och bara Elora står i dess väg.
Du är den tappraste jag träffat.
Men du är ingen framstående magiker.
Tidigare i Willow:
Willow sa att jag är Elora Danan. Men jag är inget särskilt.
Jag håller av flickan. Hämta hem henne.
Vi hittar henne.
Har du sagt till honom vem hon är?
Barnet har gett sig till känna.
- Ingen vila förrän vi hittat flickan. - Vad har det flugit i dig?
Jag fick höra legenden om kymeriska harnesket.
Din far letade efter det i fem år. Jag vet det, för jag var med.
Jag har försökt gång på gång, och ingenting händer!
Om du vill rädda Airk så måste du fokusera!
Hon var Elora Danan en gång, men inte längre.
Kapitel III Slaget vid Slaktade lammet
Det var för tiotusen år och ungefär tre veckor sen.
Thuul, tronarvinge i Kymerias kejsardöme, hade varit ett sjukligt barn.
Fadern dog och lillebrodern Tiberius ansåg att han själv skulle bli en starkare kung.
I fyrtio dagar belägrade Tiberius huvudstaden.
Han svälte sitt eget folk för att tvinga brodern att abdikera.
Så deras mor Annabel, en älva från Lunden-
smidde åt sin son Thuul ett harnesk av renaste kromium.
Sen konstruerade hon Lux Arcana...
...en magisk nyckel som gjorde att rustningen endast tjänade den-
som var värdig dess väldiga kraft.
Och utan någon armé bakom sig, utan riddare vid sin sida-
red Thuul, Kymerias rättmätige konung, ut genom stadens portar-
för att möta sin tyrann till bror och två tusen dödsknektar.
Fascinerande. Inte alls långtråkigt.
Men kan du komma till min pappa?
- Jag försöker, men du bara... - Kan du vara lite kortfattad, då?
Din generation har noll tålamod med episka sägner.
Jag älskar sägner.
Ursäkta att jag ville ge lite nerv och sammanhang-
åt kvällen då vi lämnade Tir Asleen för att söka harnesket och skydda riket.
Från Gråhäxan?
Gråhäxan, gaalerna, lindormen...
Alla har otäcka namn.
Och alla syftar på samma sak.
Det är mörkret som slukar...
Var är Elora?
Allvarligt? Nån borde sätta koppel på den tösen.
Sprid ut er. Hon kan inte ha kommit långt.
Elora!
Fröken Muffin!
Det var som tusan.
Hej, tjejen.
Vad gör du?
Drottningens order.
Jag för hem henne.
Vänta...
Vet du vem hon är?
- Då förstår du varför jag inte kan... - Vad var det där?
- Vad är det med dig? - Ingenting.
- Du är inte dig själv. Du behöver hjälp. - Tvinga mig inte att döda dig.
Stopp!
Befälhavaren påstår att han beordrats av Sorsha att föra Elora hem.
Jaså, minsann? Men det är inte drottningen som avgör det längre.
Det gör Elora, och du verkar inte ha frågat henne.
Ballantine...
Prinsessan.
Vänta lite.
En kort sammanfattning av läget, tack.
Inte? Okej, jag försöker själv.
Ballantine är från vettet och försöker röva bort Elora.
Håll dig utanför, Boorman.
Går inte.
Ner med svärden igen, gossar.
- Jag måste ta henne. - Det vore skönt, verkligen.
Men vi kanske borde diskutera det först.
Han tjänar inte längre Tir Asleen. - Inte sant, befälhavare?
Jag ger blanka åsnepåsen i vem han tjänar.
Hon är en av oss, och dessutom är vi fem mot en.
Jag är osäker på hur mycket jag kan bidra.
- Fyra och en halv mot en! - Vem har sagt att jag är ensam?
- Befria henne! -Är jag kvalificerad för det?
Gör det, bara!
- Vad gör du? - En avledningsmanöver. Gå och kniva nån!
- Vad gör du? - Räddar dig!
Fanns ingen annan tillgänglig?
Elora!
De tog henne.
Kan du spåra dem? Hinner vi ifatt före solnedgången kan vi få henne tillbaka.
Rid i förväg.
- Vad har hänt med dem? - De är smittade.
- Förgiftade? - Besatta.
Nån av gaalerna rörde nog en av dem med staven.
- Ballantine. De höll ner honom. - Och omvände honom.
Finns den riktige Ballantine kvar därinne? Eller Merrick? Kan vi rädda dem?
De finns kvar, men... Ond magi förtär själen tills allt försvinner.
Ursäkta, men när blev du högste aldwin?
Nej visst ja, det är du inte. Det är jag som är det.
Nu sätter vi fart!
För tusan, Bessie. Bättre kan du.
Jag sumpade det.
När jag får läge att vara heroisk, eller bara kompetent, så låser det sig.
Far ser mig som en skam för namnet Hastur. Och han har rätt.
Det var ändå inte mycket till namn.
Varför har de stannat?
"Stjärnorna står rätt och ger ett bud, sfärens vridning har väckt en gud."
"Släck nu flamman och ljuset så att Barnet blir ensamt i Trettonde natt."
- Du kan alltså pnakotiska? - De tänker döda henne, va?
Nej. Om de dödar henne, lever hennes ande vidare och föds på nytt.
Men om de bannlyser henne kan de fängsla hennes själ för evigt.
Det var det jag hindrade Bavmorda från att göra. Gråhäxan vet att vi följer efter.
- Och vad väntar därinne? - En fördärvlig skymning.
En malström av vrede och vansinne, omöjlig att undfly.
Så vi har ingen tid att förlora.
- Det är nog trasigt. - Jag kan laga det.
Sen lyfter ni vagnen och jag trär på det igen.
Menar du allvar?
Kan inte du få den att sväva eller nåt?
- Eh... Nej. - Okej. Skönt att vi har en magiker.
Vi rider i förväg.
Då utnyttjar Gråhäxan ovädret för att skilja oss åt. Vi måste hålla ihop.
Jag hämtar vatten.
Då lyfter vi vagnen...
Säg vad du tänker, bara.
Vi kommer inte att hinna ifatt.
Och om vi gör det, vad händer då?
De förvandlas ju till... monster.
Jag är ledsen, men om vi måste döda dem...
...så får vi inte tveka.
- Jag tvekade inte. Jag försökte rädda dig. - Jag behöver inte räddas, Jade.
- Jag kan ta hand om mig själv. - Nej, det kan du inte.
Varje gång vi övar, slår jag dig!
Vad?
Påstår du...
...att du lät mig vinna?
- Varför då? - För att din mamma...
- Beordrade hon dig att vara min vän? - Nej. Hon bad mig träna med dig.
Men bara i början. Jag fortsatte för att jag gillade det.
Jag trodde aldrig att du skulle få slåss för livet.
- Vänta, Kit. - Ingen fara. Tack för att du berättade.
Bra jobbat. Kan vi sätta fart?
Visst, mitt hjärta ska bara sprängas först.
- Jag sträckte skrevet. - Inte såna ord i blandat sällskap.
Vad ligger ni här för? Vi måste vidare.
Det har du rätt i!
Var hälsad, trötta vandrare.
Ja, du. Kom! Ta för dig av vår blygsamma proviant.
Vi är enkla skogskvinnor, men det som är vårt är ditt.
Hjälp mig!
Jag anar av ditt ovårdade, ömkliga yttre att du har farit illa här ute i ödemarken.
Det är bråttom!
Ungdomarna får inte lära sig att göra lägesanalys nuförtiden.
Eller hur, Anne?
Det här är Anne, förresten. Jag heter Hubert.
Och hur benämner du dig, om vi får fråga?
- Förlåt? - Vad heter du, stumpan?
Elora.
Åhå. Utan tvekan döpt med vördnad för Den sanna kejsarinnan.
Lite väl mycket att leva upp till...
Jag har dock själv inte välsignats så, och vill inte spekulera om stoltheten-
som man utan tvekan känner när frukten från ens sköte kommer ut i världen.
- Snälla du, håll mun! - Uppfattat.
Jag är jagad av män.
Det betvivlar vi inte!
Med din trevliga uppsyn och fina hy...
Nej! Grymma män, som är på väg hit.
De tänker ta mig och...
Jag vet inte vad de tänker göra mot er, men mysigt blir det inte.
- Så vad sägs om att sätta fart! - Ser du den här?
Den heter Roargoth, efter min salig fader som skyddade oss små.
Så om det kommer grymma män för att störa vår måltid-
är de nog så lagom grymma när jag och Anne är klara med dem.
Ni förstår inte. Jag kände dem, eller har känt dem. De är inte sig själva.
De... har förändrats eller nåt.
Du måste ta och lugna ner dig. Berätta från början.
Ge henne en svamp.
Den där är min. Lägg tillbaka den.
Vi ska ta vänster här.
Vänster? Den vägen leder genom Klagoklyftan.
- Vagnen klarar inte det. - Jodå, det är genuint hantverk.
Klagoklyftan är bara ett olyckligt namn. Det är en vanlig, trevlig klyfta.
Som råkar leda förbi det trivsamma lilla värdshuset Slaktade lammet.
Lite av ett andra hem för mig och min gamla partner.
Där finns allt man önskar sig av ett värdshus.
Och den andra vägen?
Genom Capellas ängar och in i Njutningens nejder.
Det lät trevligare.
- Men det tar längre tid. - Nähä.
- Joho. - Nähä.
- Joho! - Nähä! Passa dig för kniven.
Om ni inte har märkt det, håller en dimensionsportal på att öppnas.
När de når den är Elora förlorad.
Vad är det?
Det är ingen fara.
Han mår bra.
Vi delar på oss, så täcker vi större yta.
Ni tar den långa, säkra vägen, så rider jag till Slaktade lammet.
Där kanske jag hittar riktig hjälp.
Du och Graydon följer dem genom Capellas ängar. Jag och Boorman tar klyftan.
- Sen möts vi i Tuttdalen, typ. - Jag bör vara med dig.
Jag kan ta vara på mig själv.
Boorman, låt inget hända min drottning.
Inte då! Jag dör hellre tusenfalt än gör dig besviken.
Lycka till.
Så jag vet inte om jag verkligen är hon.
Willow tror det, men inte prinsessan.
Hon verkar avsky mig.
Vad jag än gör eller säger sätter hon sig helt på tvären.
Vet ni hur jobbigt det är?
- Får vi se det? - Vadå?
Märket.
- Det är verkligen du... - Tror du det?
Vi har dröjt för länge.
- Vi lämnar denna kusliga skog på en gång. - Tack...!
Vi får leta upp nån fästning där du är i säkerhet.
Nej, jag ska till Uråldriga staden och rädda Airk från Gråhäxan.
Även om vi är obekanta med den platsen och den personen...
...så besvarar vi anropet.
"Anropet"?
När Den sanna kejsarinnan, alltså du, återvänder-
ska hon samla en stor här och leda den mot mörkrets styrkor.
Anne och jag tar värvning.
Vi ska strida vid din sida och tjäna dig trofast fram till vår död.
Det ska väl inte behövas...
Du är mer än ogrumlad himlamakt och persikohy.
Du är en symbol för hoppet-
att oavsett vår börd, storlek eller läggning-
delar vi samma värld, andas samma luft, dricker samma vatten.
Det är vår plikt att skydda det.
Och om så krävs, dö för det.
Kunde inte sagt det bättre själv.
Det där är inget jag rekommenderar.
Helt rätt, sir.
Våld är aldrig vår första lösning.
Men jag misstänker att era intentioner gentemot damen inte är helt ärbara.
Kanske rentav lömska.
Vi vill alla samma sak.
Det betvivlar jag allt.
- Ni mår inte bra. - Jag har aldrig mått bättre.
- Jag kommer att bli belönad. - Det enda ni kommer att bli...
...är huggen i bitar.
Nej!
Kom, vi måste härifrån!
Vi måste vidare! Kom, vi är nästan ute!
Låt henne löpa. Jag följer med, bara ni inte gör henne illa.
Ansvaret är ditt.
Din arrogans och ditt trots kostade dem livet.
Oräkneliga fler kan dö. Men du kan fortfarande rädda dem.
Allt du behöver göra är att underkasta dig.
Seså!
Du skämmer ut mig!
- Fortsätt. - Hans entusiasm tycks ha avtagit.
- Harnesket. - Ah.
Jo, när Thuul hade spetsat sin lillebror på ett spett...
Delen med min far.
Jag var den unga, snygga, och hjältemodiga.
Han var mitt... något kortare komiska bollplank.
Och vart färdades ni?
- Varför kom du tillbaka och inte han? -Ödet finns inte.
Antingen har man tur, eller så dör man. Jag hade tur.
- Så du såg honom? - Nej. Men jag vet vad jag vet.
Hur menar du?
Om han vore vid liv och återvände, skulle saker och ting vara annorlunda.
Harnesket är inte ett vapen. Det är ett skydd.
Mot vad?
Mörkret.
Den här vagnen suger. Jag hatar den!
Man tycker att Willow kunde bidra mer, som världens sista stora magiker.
Vad?
Nelwynerna kanske får bo under jorden för att han inte kan skydda dem längre.
Är det ens möjligt?
Kan en magiker tappa... stunsen?
Kom igen!
Stopp! Seldonet går sönder.
- På riktigt? - Det är gammalt.
Det är vi med. Minns du slitet på McKrakens gård?
Ploga åkrar från gryning till skymning...
Men ändå hade man ork att dansa med Kiaya till soluppgången.
Om man ändå hade vetat då vad man vet nu. Hur dyrbart det är.
Om jag hade insett det...
Buhu. Mitt hjärta brister.
Du vet vad du måste göra. Vad väntar du på?
När jag var ung och motståndskraftig kunde jag ta konsekvenserna.
- Nu måste jag spara på krafterna inför... - Inför vadå?
Inför att det blir värre.
Hur skulle det kunna bli värre?
Det kan det, och det blir det. Tro mig.
Jag får inte slösa med min magi.
För då har jag inte tillräckligt kvar till striden när vi kommer till...
Jag vet vart de är på väg!
Det är ett gravfält.
Jag är lika besviken som du.
Vad har hänt med Slaktade lammet?
De måste ha gått i konkurs.
- Har nånting du sagt varit sant? - Hur vågar du?
Minst en tredjedel av allt jag sagt har varit sant.
- Vilken idiot jag är. - Nej då. Du är bara väldigt ung.
Jag rider tillbaka. Jag kanske hinner ifatt Jade.
Han som ägde stället var en vän till din far.
Han var den enda som fick veta om harnesket-
för vi visste att han skulle ta med sig hemligheten i graven.
Finns det där nere?
Det finns bara ett sätt att ta reda på det.
Här borta.
- Där tänker då inte jag gå ner. - Självklart inte. Du ska ju dra upp mig.
Se upp med varråttorna. Vi ses!
Vad är "varråttor"?
Exakt vad det låter som.
En fälla?
- Varför skulle de lämna hästarna så där? - Jag vet inte. Varför?
Det skulle de inte. Äh, glöm det.
Uppför stigen, över platån och genom portarna.
Man väntar oss, bröder.
Vi ska hem.
Ni ska inte "hem"!
Ni kommer att dö.
Se på er själva. Ni är ju helt förstörda.
Ni är inte avsedda att överleva.
Och långt därinne i ditt ruttnande skal vet du om det.
Vad är det?
Jag har ändrat mig.
Jag...
...avböjer.
- Du ska uppför stigen. - Tvinga mig.
Hur kunde du...?
Jag är magisk, era skabbiga gubbar!
- Jag är den främsta magikern någonsin. - Du är inget mot Gråhäxans vilja.
Jo, det är jag.
Jag är Elora Danan!
Och den här besvärjelsen kallar det godas krafter till min undsättning.
De kommer att spöa skiten ur er!
Okej. Visa oss.
Låt henne vara, era mähän!
Solid förolämpning. Där fick de.
Låt mig hjälpa dig.
Jag har sett framtiden, Jade. Blickat in i tomrummet.
Den Evige kommer att rena världen från sjukdom och smärta.
Vi kommer att bli fria!
Har du hittat det än?
Inte än.
Då ligger det nog inte där.
Boorman!
Hallå?
Kom tillbaka till verkligheten, Boorman. Oförstörbar förtrollad rustning...
Hur kunde jag bli itutad något så dumt?
Något så dumt som Elora Danan? Jag håller med.
Om hon faktiskt kunde trolla, hade jag sagt att du var för hård mot henne.
Att du straffar henne för att din pappa stack.
Men hon kan ju inte minsta trollformel.
Och så ska vi tro på att hon kan rädda Airk?
Boorman...
Det ligger nog inte här nere ändå. Dra upp mig.
Gärna, men här finns...
...något som tittar på mig på ett ovänskapligt vis.
-Är det en varråtta? - Ett ja på det.
Okej, dra inte upp mig i så fall.
Boorman? Du behövs här uppe nu.
Kom an, då!
Vi behöver en annan utgång.
Det är lite rörigt, vissa av tunnlarna är rätt långa.
Och inget harnesk?
Vi försöker forcera en gravhög.
Blir jag smittad så tar jag en tugga av dig!
- Kom! - Nej, jag stannar och slåss.
Nej! Det var mitt fel att du blev fångad. Det gör jag inte om.
Ingen mer ska dö för min skull.
- Den där var ju min! - Kom!
- Vi kan inte vinna den här striden. - Använd magi, då!
Alla till vagnen. Jag har en kruka sermilliskt vax.
- Va?! Vet du hur farligt det är? - Lugn, jag vet vad jag gör.
Det är nog för att bli kvitt dem - om folk kan sluta slåss och komma till vagnen!
Fortsätt strida, förresten.
Nej!
Silas!
Avagdu!
Silas?
Silas!
Jag kan lappa ihop dig.
Jag kan hela dig.
Slösa inte med magin.
Det finns en sak du kan göra.
Ge den här till Libby.
Säg åt henne att jag inte var rädd, för jag har levt ett underbart liv.
Och jag dog när jag gjorde det jag var ämnad att göra.
Att skydda min bäste vän.
Förlåt mig...!
Du skötte dig fint, tjejen.
Hör på nu.
Varje väg du nånsin vandrat har lett dig hit, till den här stunden.
Du måste skydda dem.
Annars faller Tir Asleen, Galladoorn och hela världen inför Gråhäxans vilja.
Men hon fruktar Elora Danan.
Elora måste nå fram till den Uråldriga staden, Jade.
- Gör det. - Jag kan inte...!
Det måste vara du.
Jag är så stolt över dig.
Att träna dig och uppfostra dig var det bästa jag gjorde i livet.
Nu ber jag dig att befria mig.
Hur är det?
Hästarna har sprungit sin väg.
Och det var nog rätt klokt. Klagoklyftan blir snart Klagosjön.
- Vi kan inte ta vägen vi kom. - Det finns en annan väg.
Trapporna?
Nej, den vägen kan vi inte ta.
Varför inte?
Du använder ju magi nu, så du kanske vill flyga oss härifrån?
Inte? Då tar jag den stora, otäcka trappan.
Hur är det?
Jag behöver vila, bara.
Sen återupptar vi din träning.
- Du har långt kvar. - Om jag hade trollstaven...
Vänta! Graydon är skadad.
Ond magi.
Vi måste få honom i skydd nånstans!
Och vad föreslår du? Vi är ju mitt i...
Jag vet inte ens vad vi är mitt i!
Det gör jag.
Nockmaar.
Översättning: Magnus Lässker Svensk Medietext