Sorsha...
Gaalerna.
De kommer.
Willow...
Tidigare i Willow:
I morgon gifter sig prins Graydon med min dotter Kit-
och förenar Tir Asleen och Galladoorn-
till dess den sanna kejsarinnan Elora Danan återvänder.
Airk, var är du?
De tog honom. Det var honom de sökte.
Jag borde söka efter Airk.
Ni behöver en magiker. Jag har en känsla av att han väntar er.
Willow?
Din bror lever, men är fånge hos den Förtorkade häxan.
Hon finns i Uråldriga staden på andra sidan Kluvna havet.
- Där tar kartorna slut. - Dit måste vi färdas. Ut i det okända.
Det är så fint att se dig, Elora.
Kapitel 2 Högste aldwinen
Hur är det?
Så underbart att se dig.
Jag hade en dröm - och jag visste att den besannas, om vi inte ingriper.
- Så jag kom tillbaka hit. Tiden är inne. - För vad?
Vår fiende har inte försvunnit och bara Elora står i dess väg.
- Vi måste börja lära upp henne. - Hon är bara ett barn!
Ett barn med oerhörda krafter. Ni har själv sett dem.
Men om de inte stimuleras avtar de, som allt som nekas näring-
och snart är hon lika okunnig i magi som vanligt folk.
Bra! Har hon inte gjort tillräckligt?
Förtjänar hon inte ett liv utan det ansvaret?
Vi kan försvara oss på andra sätt.
Ingen barriär står emot fienden för evigt.
Jag vet.
Därför sände jag ut Madmartigan att söka.
Jag fann en ledtråd i de gamla skriftrullarna-
som kan leda oss till det kymeriska harnesket.
Han red ut med en väpnare för nio månvarv sen.
Sen dess har vi inte hört nåt.
Tänk om jag skickat honom i döden.
Döden kan knappast hålla Mads borta från er.
Den försenar honom på sin höjd.
Inget vapen kan besegra häxan. Det kan bara Elora göra.
Vi har förlorat Raziel... Och Cherlindrea.
- Det finns ingen som kan... - Jag ska lära upp henne.
Jag är högste aldwin nu.
Jag har blivit det Raziel såg i mig: en framstående magiker.
Kära vän...
Du är den tappraste mannen jag träffat och du har det ädlaste av hjärtan.
Men du är ingen framstående magiker. Och du kommer aldrig att bli det.
Willow...
Hör du, Silas, det är ju jag.
Hur kan du veta att det är Elora? Du har inte sett henne sen hon var barn.
Det kan vara hon. Hon har ju märket.
- Du är alltså Elora Danan? - Va?
- Jag frågade om du är Elora Danan... - Inga förhastade slutsatser nu.
Här är vi inte säkra. Kom.
Här lever vi.
Trevligt att träffa er med.
- Pappa...? - Lugn, det är Elora Danan.
Det är verkligen Elora Danan!
Du är... Elora Danan.
- Min dotter, Mims. - Så trevligt att träffas.
- Lugna dig lite. - Tänk att du är...
Vänta lite...
Du minns mig inte, va?
Det var jag som hittade dig.
Jag och min bror Ranon.
Det är det bästa jag varit med om.
Du var en så bedårande jätte till bebis.
Det är du fortfarande.
Bedårande alltså. Inte bebis.
Du är bedårande!
Tack.
- Vill du slå dig ner? - Ja, känn dig som hemma.
Hör ni, lämna henne ifred.
- Kan du drömma? - Drömma?
Mår du bra?
För du ser smått... sinnesrubbad ut.
Airk är fast nånstans bortom Kluvna havet och vi vet inte vad de gör med honom.
Jag har ingen vidare lust att fördjupa mig i nelwynsk kultur.
Hör upp! Hör upp!
Hör ni, sluta fara runt! Högste aldwin ska tala inför byn.
- Min rygg! - Så mycket väger jag inte.
Tack. Tack så mycket.
Tappra medmänniskor, vi nelwyner har sett vår beskärda del av elände.
Vi har lidit, offrat, sörjt, slitit och uthärdat.
Och det bara på helgerna!
Jag brukar börja med att lätta upp stämningen lite.
Hursomhelst, i kväll gläds vi!
Det jag trodde var förlorat är återfunnet. Elora Danan har kommit hem!
Jajamän!
En del av er, om inte de flesta av er, undrar förmodligen vad det betyder-
och vänder er till er högste aldwin för svar, vilket ni också ska få.
Kom närmre.
- Redo? - Jag vet inte vad du tänker göra, men...
Jag ska konsultera benen.
Ja...
Så intressant.
Det råder jämvikt mellan allt.
Ljus och mörker.
Gott och ont.
Sötma och hetta.
När jämvikten rubbas försöker universum återfå balansen.
Häxans inflytande växer vilket tvingar oss att gå under jorden.
Och just som vi börjar förlora hoppet-
återvänder barnet i profetian för att fullborda sitt öde-
genom att ena världen mot fienden i det stora krig som stundar.
När då?
Min lärling, Karthy, som jag såg som en osviklig bundsförvant, undrar när.
Snart.
När Elora är klar med sin utbildning.
Okej, nån mer som är utsvulten?
- Hur lång tid tar det på ett ungefär? - Inte så värst lång tid, tror jag.
Några veckor. Kanske mindre. Det beror på hur mycket hon redan kan.
Eller snarare, hur ledigt magin flödar ur henne-
vilket den nog lär göra, eftersom hon är den utvalda.
Gör fingerprovet! Nog borde hon klara det?
- Fingerprovet! Fingerprovet! - Jaja, hysch!
Kraften att kontrollera världen finns i vilket finger?
Ditt!
- Va? Vadå? - Ditt!
Det förändrar inget.
Jag gissade också fel första gången och se på mig nu. Jag är... jag!
Läromästare!
Barnet har gett sig till känna.
- Sen när då? - Jag kan inte svara på det.
Jag såg henne morgonen efter Airks... Hon var väldigt upprörd.
Om hon har tagit sig bortom Barriären är det kanske redan för sent.
Säkert att du klarar att rida? Såret på din axel var...
Det är bara en skråma.
I vanliga fall hade jag inte bett dig, men jag håller av flickan.
Hon har sina nycker och tänker inte alltid efter...
Jag är rädd att hon kommit vilse.
En nyckfull kökspiga, alltså?
- Jag vill att du hämtar hem henne. - Vi hittar henne.
- Har du sagt till honom vem hon är? - Nej.
Han fick en uppgift. Mer än så behövs inte.
Hon har lämnat sitt gömsle.
Än kan hon förgöra mig.
Elora Danan får inte nå staden.
Min lärjunge jagar henne i detta nu.
- Använder du magi när du gör maten? - Nej, magi och mat går inte ihop.
Jag gjorde det en gång, och satt på dass i en vecka.
Västerut, alltså?
- Gnostiska höglandet, Nockmaars ödemark... - Ingen korsar Nockmaar.
- Rid runt, norr om. - Eller söder om.
- Beror på vart ni ska. - Sant.
Om ni ska igenom Manheim eller Camrym ska ni definitivt ta vägen söderöver.
Men vi måste likväl genom Vildveden och över Alkalynerna, Drakåsen-
innan vi når Kluvna havets östra kust. Och vem vet vad som väntar sen.
- Det är en lång, mödosam resa. - Som du har gjort förr?
Ja, alltså... Nej.
- När rider vi? - Vad väntar vi på?
- Du ska stanna här och lära dig. - Så fan heller.
Du förstår inte vad som står på spel! Du är Kymerias sista blodsättling.
Vad betyder det ens?
Jag lämnade nyss Tir Asleen för första gången.
Korsade Barriären, undkom marodörer... Och nu knäpper det i käkleden.
Men jag gjorde det för att rädda Airk, inte för att lära mig trolleri av dig.
Jag beklagar.
Ni är väldigt rara, och det var fint att få veta var han befinner sig-
men jag följer med dem.
- Hon var så fridfull som barn. - Jag minns det.
Hon såg på mig med sina tankfulla ögon...
...och verkade liksom förstå allt.
Vad hände med den Elora?
Hon förälskade sig.
Och jag trodde faktiskt att du mer än nån annan-
skulle förstå att du inte kan få henne på andra tankar.
Det måste jag. Det är för farligt.
- Hon borde inte ha kommit. - Men nu gjorde hon det.
Och hon behöver din hjälp.
Vad är det du inte har berättat?
Pappa?
Om nånting händer henne...
...går vår värld under.
Därför måste du följa med, för att skydda henne, som du gjorde då.
Jag kan inte bara... Jag är högste aldwin. Jag har gett vårt folk ett löfte.
Och så här infriar du det.
Inte genom att gömma dig från det du vet väntar-
utan genom att ta dig an utmaningen.
Och när hon sen är redo...
...ger du henne den här.
Hon har gett sig av! Elora... Vi hittar henne inte.
- Vart ska du? - Västerut.
- Till Kluvna havet. - På egen hand?
Du får gärna följa med-
men jag väntar inte på att muffinsflickan väljer rätt finger.
- Elora Danan. Vi måste visa henne trohet. - Säger Willow, ja.
- Hon har märket. - Han kan ha gett henne det!
Och om det nu var Raziel, hur vet vi att hon inte märkte en hel bunt bebisar?
Du kanske också har märket. Kanske är du Elora Danan?
Kanske är jag det.
Jag har alltid känt att jag är speciell.
- Så du tror inte heller på det? - Det är mer att jag inte... bryr mig.
Har du en bättre idé om hur vi räddar prinsen?
Jodå, men till att börja med rekommenderar jag att vi drar-
innan fröken Utvald får nys om det.
- Ingen bra idé. - Smyger du?!
- Jag vet att hon är Elora Danan. - Hur vet du?
Kan du visa att hon är kapabel till nånting, magiskt eller inte?
- Idioter! Sopprötter! Var är hon? - Elora?
-Är hon inte med er? - Nu ser ni varför ingen tillåts ovan jord.
Lugn. Hon skuttar väl runt på nån äng i närheten.
Jag glömde hur tokrolig du är. Du tar även väldigt lätt på världens öde.
Men alla ni håller av kommer att förslavas av kraften bakom häxan-
och deras enda hopp om räddning strosar just nu runt i skogen!
Två och två. Sprid ut er.
- Vart ska du? - Jag tänker leta efter henne!
Men gör som du vill. Som du alltid gör.
Elora!
Pappa, pappa!
Vi har aldrig varit ifrån varandra. Jag saknar dig redan.
Vi har hittat nåt nere vid floden!
- En bebis, pappa! - Får vi behålla den?
Willow Ufgood, barnets säkerhet hänger nu på dig.
Du är rädd.
Klart att jag är rädd.
Jag klarade inte ens fingerprovet.
Tänk om jag inte kan utföra magi. Eller om jag inte kan rädda honom.
Det handlar bara om att tro.
Fingerprovet handlar om att tro på kraften inom sig.
Snälla, följ med oss.
Vi behöver dig för att hitta Airk.
Jag behöver dig.
Om jag leder er till Uråldriga staden så måste du lyssna på mig.
Jag ska göra allt du säger.
- Det kräver studier och hårt arbete. - Jag är en arbetsmyra, det säger alla.
Och du måste lita på mina beslut, även när du inte håller med.
Det gör jag redan.
Jag kan inte besegra häxan utan dig, och du kan inte rädda Airk utan mig.
- Det gör oss till kompanjoner. - Nej, jag är lärare och du min elev.
Det funkar också.
Det blir spännande...
...att lära sig magi och sånt där.
- Då var det väl dags. - Ja.
Har du kläder så det räcker? Du vet hur du fryser om kvällen.
Jag klarar mig. Jag är snart hemma igen.
Jag älskar dig, pappa.
Du har alltid varit och kommer alltid att vara min hjälte.
Om jag vetat att det bara krävdes en farofylld resa för att få höra det-
så hade jag gett mig iväg för länge sen.
Jag är stolt över dig.
Då rider vi.
De har varit här.
Två dagars försprång.
Vi måste fortsätta.
Vi behöver vila. Hästarna också.
Ingen vila förrän vi hittat flickan.
- Vad har det flugit i dig? - Vill du verkligen veta?
- En så underbar känsla. - Vad då?
Att känna ett syfte.
Du hann en rejäl bit.
- Jag är inte på humör. - Synd.
Jag står på din sida, inte deras.
Jag red för att söka efter dig, och de andra skulle åt samma håll.
Jag lurade i dem att jag var med dem när jag...
Jag fattar.
Jag är faktiskt ingen tjuv till yrket. Jag anskaffar sällsynta artefakter.
- Gravplundrare. - Skattjägare.
När jag var i din ålder fick jag höra legenden om kymeriska harnesket.
- Kymeriska harnesket? - Harnesket, ja. En rustning...
- Jag vet vad det betyder. - Det förändrade mitt liv.
Så du kastade bort det på att leta efter en magisk sagorustning?
- Typ det sorgligaste jag har hört. - Din far tyckte inte det.
Han letade efter den i fem år.
Jag vet det, för jag var med. Jag var hans väpnare.
Så du vet vad som hände med honom?
Jadå. Han hittade den.
- Så spännande att vi ska göra magi! - Vi ska prata om magi.
-Är det nåt jag behöver... - Nej, du ska bara lyssna.
Magin är universums blodomlopp...
Innan vi börjar borde du nog veta att vagnens rörelser gör mig illamående.
Vi kan inte göra så mycket åt det. Det är bara så det är.
Magin är universums blodomlopp. Glöm allt du vet och tror dig veta...
Fast jag vet ingenting, så vi kan hoppa över det där.
Okej, men det gör inget, för du behöver bara din intuition.
Har du fått känslan att du erfar nåt bortom dina sinnens räckvidd?
Har du haft en dröm som besannats?
- Har du kommunicerat med djur? - Kan du kommunicera med djur?
- Nej, kan du? - Nej.
Jag ville lära upp dig när du var barn men Sorsha tillät det inte.
Varför inte?
Hon ville låta dig växa upp i tron att du var som andra - men det är du inte.
Du har en unik kraft inom dig som hållits tillbaka alldeles för länge.
Det är vår uppgift att frigöra den.
-Åh gud... Förlåt. - Du borde nog gå till fots ett tag.
Det finns en energi som flödar genom alla levande ting.
- Universums blodomlopp? - Ja.
Energin kan varken skapas eller förgöras, den kan bara omvandlas.
Det vi kallar magi är konsten att ge den där energin nya former.
Håll fram handen.
- Ikkelbärsfrön. - Plantera dem.
Varsomhelst. Här blir bra.
Och säg nu efter mig:
Tuatha authrock mora hoatha.
Tuaka throckmorda whoatha.
Nära. Vi... försöker igen.
Upprepa orden som jag uttalar dem.
Tuatha authrok mora hoatha.
Twartha authrok mora huatha.
Varför vevar du med händerna? Inga händer i magi.
Tuatha authrok mora hoatha.
Tuaahtha authrokmora huatha.
- Men vad är det för miner? - Jag gör som du gör.
- Jag gör inte såna miner. - Jo, typ.
Uttala orden som jag gör. Tuatha authrok mora...
- Tu-atha, tu-atha... - Vänta, låt mig säga det först.
- Nej... Tuatha. - Toatha. Tvatha. Tuetha!
- Nej, långsammare. - Toah thaa ohthok morna hoaahtha.
Vad försöker du vara? Uttala dem som en människa.
Den här formeln är rätt enkel jämfört med vad som väntar. Se här!
Du ska nog inte visa mig det där nu.
- Tuatha authrok mora hoatha. - Tuatha othrok morda ooatha.
- Nej, hoatha. - Hoatha. Hoatha.
Huaaahtha throk morda whuahtha...
Hon kommer längre och längre från det...
- Det här går bra. - Du låter inte så övertygad.
Se på mig. Tror du mig? Du är bra på det här.
Fortsätt med tre ord i taget tills du får till uttalet.
Hur vet jag att jag fått till det?
En litet skott, ungefär så här högt, skjuter upp ur marken.
Några veckors träning, sen äter vi ikkelbärsmarmelad till frukost.
Några veckors? Okej, visst.
Hur längre dröjer det innan hon skjuter blixtar?
Hon måste behärska magins fyra pelare: formler, brygder, tanke- och siarkraft.
- Innan dess är det inte tal om stridsmagi. - Kan vi inte börja med det?
- Det låter roligare. - Det är inte det minsta roligt.
- Får jag använda den här? - Nej, ge hit.
Det här är Cherlindreas stav.
Ett kraftfullt magiskt redskap som du är långtifrån redo för.
Okej, men jag älskar ikkelbärsmarmelad på varmt bröd med lite smör...
Det ser jag fram emot, så fortsätt i samma stil, Elora.
Strunt i honom. Jag är säker på att du har kraften djupt inom dig.
Väldigt djupt.
Minns du mig?
Senast vi sågs hade du rött hår.
Prunella färgar det med citronsaft och skalbaggsblod.
Så äckligt.
Varför är du så kort?
Jag kommer från en vacker floddal där alla är korta.
Husen är små, sängarna... Till och med hästarna.
Där hör långt folk till ovanligheterna. Lång, kort... Allt handlar om perspektiv.
Jag har två barn, Mims och Ranon, som är ännu kortare än jag.
Du skulle nog tycka om dem. Jag vet att de skulle älska dig.
Vänta! Kom tillbaka! Jag ville bara... Jag menade inte så.
Vad står på?
Attan.
Vad sa du till henne? Och vad hade du trott?
Att du kan ta med henne, utan att jag skickar ut rikets alla riddare?
Stanna där ni är, annars...
Annars vadå? Tänker du köra ditt gamla gristrick?
Hon är lika mycket min som din!
Här sätter jag aldrig min fot igen... Från och med nu skyddar jag mina egna!
Jag struntar i dig - och henne!
- Jag har fattat några ogenomtänkta beslut. - När då?
Tja, du vet, genom åren.
Sov nu, Willow.
Vi vill er inget ont.
Vi söker en flicka i prinsessans följe.
Drottning Sorsha bad oss föra hem henne.
Nej, gå inte... Nej!
Har ni sett henne?
Willow?
Är han med dem?
Mitt namn är Ballantine. Jag är pakalkadens befälhavare.
Vi vill hjälpa dem.
Och det kan vi göra om ni säger vart han för dem.
De skulle tillbaka till Tir Asleen. Han sa att det var för farligt.
Vi kommer därifrån och såg dem inte längs Pilgrimsleden.
De tog vägen via Saracenerpasset.
Ger ni er av direkt hinner ni nog ikapp.
Inte skulle du väl ljuga för oss, halvfot?
Nej... sir.
Hör ni!
Vagnspår. Dagsfärska.
De går västerut.
Sitt upp!
Tuatha authrok mora hoatha.
Bra.
Tuatha authrok mora hoatha.
- Igen. - Nej!
Jag har försökt gång på gång, och ingenting händer!
- Elora... - Jag heter inte Elora.
Inte Dove heller, det är bara vad Airk kallar mig.
Jag heter... Brünhilde.
- På riktigt? - Ja.
Föga förvånande blev jag retad.
Och när jag inte blev retad lärde jag mig laga mat i köket.
- Det är jag. Det är allt jag är. - Nej då.
Du klarar det här. Du har bara inte rätt känsla.
Försök med mig en gång. Tuatha...
Säger du det en gång till blir jag galen.
Visst, vi är bägge frustrerade-
men fröformler är ingenting mot det som väntar i Uråldriga staden!
Hur svårt kan det vara att besegra en skröplig hagga?
Skröplig hagga?!
Om häxan en gång var människa så är hon nåt helt annat nu.
En vittrande styggelse.
Om du vill rädda Airk så måste du fokusera!
Jag säger bara som det är.
- Börja inte. - Jag sa inget.
- Behövs inte, jag vet vad du tänker. - Jaså?
Att det här inte funkar?
Och att vi ödslar tid som Airk inte har?
Drottningen har beordrat mig att följa Willow, vilket jag tänker göra.
-Även om han har fel? - Det kan du inte veta.
Jag vet bara vad jag ser, och än har jag inte sett nån magi.
Just därför måste vi tre hålla ihop. Vi är kittet som håller ihop gruppen.
Ni kan berätta allt för mig. Hemligheter, pinsamheter...
Från när ni kissade i sängen-
till när ni lekte sjukstuga med grannflickan, och det skar sig.
- Vad fan är det där? - En hund.
Libby ska få den när jag är hemma igen. Hon samlar på dem.
- På olika djur? - Nej, bara på hundar.
Vill du ha ett namn på den? Boorman. Det är ett bra hundnamn.
Tuatha authrok mora hoatha.
Tuatha authrok mo...
Hej.
- Jag känner inte för att prata med nån. - Det är lugnt. Inte jag heller.
Men du borde inte sitta här ensam. Det bör ingen av oss göra.
- Det är för farligt, säger Willow. - Jag reder mig.
Och boken... Jag är rätt bra på sånt. Språk, gåtfulla texter...
Så om du behöver hjälp...
...så kan jag hjälpa dig, när du vill.
Okej, då ska jag väl...
När Willow sa att jag är Elora Danan...
...så kände en del av mig...
"Ja, där har vi det."
Det var svaret på en fråga som jag har ställt mig hela livet.
"Vem är jag?"
Men en annan del av mig...
...en försiktig röst inom mig, vägrade att tro på det.
Sanningen är att jag inte är nåt särskilt.
Jag är bara...
...alldeles vanlig.
-Är det komiskt, tycker du? - Nej då, jag...
Eller jo, på sätt och vis.
Varför är Kit så elak mot dig? Hon är avundsjuk.
Varför försvarar Jade dig? Hon är lojal. Och Boorman är nyfiken på dig.
Så jo, det är nåt komiskt med att du verkar vara den enda här-
som inte ser hur fantastisk du är.
Ja...
Jaja, jag ska...
Du ska få fortsätta.
Tuatha...
...authrock mora...
...hoatha.
Vi borde vända tillbaka.
Tänk att jag ska behöva säga det här-
särskilt med tanke på att jag måste höra det hela dagarna-
men du måste ha tålamod.
Det är för sent.
Hennes krafter behövde ges näring för att inte förtvina till intet.
Hon var Elora Danan en gång, men hon är inte det längre.
Men din syn... Du såg henne ta sig an häxan.
Nej.
I min syn vaknar jag på ett slagfält.
Min kropp är sönderslagen.
Jag linkar fram genom spillrorna.
Nelwyner, daikinier, alla är...
Och så hittar jag henne.
Och oavsett vad jag gör-
och hur många gånger jag än försöker styra om hennes öde...
...slutar det ändå alltid med att vår värld bara kan räddas...
...om Elora Danan dör.
Förlåt. Gammal vana.
Kan jag hjälpa dig?
Berätta vad som hände med pappa och vad du vet om kymeriska harnesket.
Tuatha authrok mora hoatha!
Snälla...
Översättning: Joakim Troué Svensk Medietext