СЕРІАЛ NETFLIX
Якщо вам цікаво,
я нечасто проводжу сеанси.
Я ледве терплю живих.
Нащо мені спілкуватися з мертвими?
Але мама сказала,
що лише Ґуді може навчити мене контролювати мої здібності.
Що швидше я з цим упораюся, то швидше розкрию цю справу.
ҐУДІ
Вибач.
Я не хотіла переривати твій…
Мені варто питати?
Ледве не залізла в чорну пащу смерті, щоб зв'язатися з родичкою.
Це дуже на тебе схоже. У тебе є родичка на ім'я Ґуді?
Вона була однією з перших ізгоїв.
Намагалася її викликати, але вона ігнорує мої благання.
О, використай одну з моїх ароматичних свічок!
Татарський біфштекс офіґенно пахне.
Може, Ґуді таки тобі відповіла.
Вона навряд спілкується журнальними вирізками.
ХОЧЕШ ОТРИМАТИ ВІДПОВІДІ — ПРИХОДЬ У КРИПТУ КРЕКСТОУНА. ОПІВНОЧІ.
Ти сама захотіла зі мною піти.
Я тебе не запрошувала.
ДЖОЗЕФ КРЕКСТОУН
Схоже, наша Глибока Горлянка вже на місці.
Фу.
Що тут здохло?
Запах як у дитинстві.
Ходімо.
Хоча знаєш, я краще залишуся тут.
Підстрахую.
Енід?
Хто б ти не був, покажися.
Лише спробуй — і втратиш кінцівки.
Сюрприз!
З днем народження тебе
З днем народження, люба Венздей
З 16-РІЧЧЯМ ВЕНЗДЕЙ
З днем народження тебе
Я мала здогадатися, що це ти.
Хіба заборона влаштовувати вечірку під загрозою смерті була неясною?
Вважаю свій дизайн торта доволі геніальним.
Це я додала сюди рожеву кульку.
Загадай бажання!
Чекайте, це латина.
З неба рине вогонь, коли повстану.
Це не зовсім побажання.
Першу частину фрази випалили на газоні «Невермор».
Це точно не збіг.
Чекайте, ми навіть не скуштуємо торта, так?
Іде Крекстоун.
-Ґуді. -Ти — Ворон із мого роду.
Венздей.
Навчиш мене контролювати мої здібності?
Бурхливу річку неможливо контролювати.
Навчися пересуватися нею, щоб не втонути.
Час не на нашому боці.
Аби зупинити Крекстоуна, це місце мусиш знайти.
Завжди говориш загадками?
А ти завжди шукаєш прості відповіді?
Шлях ворона самотній.
Ти будеш сама, не в змозі довіряти іншим,
прозираючи темряву в їхніх душах.
Це має мене налякати?
Має.
РОЗДІЛ VI «ПОСЛУГА ЗА СКОРБОТУ»
Обережно, там сидить мій демон.
Не звинувачуй Річ.
Вечірка — моя ідея. Усі заслуговують на святкування дня народження.
Я віддаю перевагу лихослів'ю.
Що сталося? У тебе наче був напад.
На жаль, ні.
Де визнання, що вдалося пошити тебе в дурні?
Підступ був разючим.
«Нехай твій 16-й буде таким прикрим, як ти бажаєш.
Твої шалено люблячі батьки».
Перед від'їздом вони попросили Річ сховати це.
Фу! Яка гидота.
Краще б подарували живих білок.
Поки ми ще приймаємо подарунки…
Ну як, подобається?
А що це таке?
Снуд, дурненька.
Зробила у твоїх фірмових кольорах.
А знаєш, що найкраще?
У мене теж такий є!
Можемо носити їх разом у школу.
Енід, це щось надто унікальне, щоб носити його в школу.
Пропоную зачекати на якусь особливу подію,
як-от похорон.
Лукасові страшенно соромно через те, що сталося на танцях.
Вибачте за скептицизм, враховуючи його останній акт вандалізму.
Він непричетний до випалювання тих слів на газоні.
Тиждень удома під замком.
Гаразд.
Він відпрацює тут громадські роботи, і вважайте, що ми забули.
Так, що ж…
я ваш боржник, Ларисо.
Мені не треба ваша вдячність.
Лише знайдіть винних. Може, почніть з Лукасових сподвижників.
Одразу як вистежимо те, що напало на хлопця Оттінґерів.
Хоча всі пальці вказують на одного з ваших учнів.
Обережно, Нобелю,
моя великодушність має межі.
З НЕБА РИНЕ ВОГОНЬ
У крипті в тебе було ще одне видіння?
Не знала, що ми знову розмовляємо.
Я прийшов на твою вечірку-сюрприз. Думав, натяк зрозумілий.
Що ти бачила?
Хто сказав, що я готова спілкуватися?
-Досі думаєш, що я чудовисько? -Не виключаю.
Коли передумаєш і буде треба допомога, знаєш, де мене шукати.
Де ти це взяв?
Браслет, де ти його взяв?
Лукас. Дуже приємно.
Б'янка.
Я знаю.
Минулого тижня у «Флюгері» тато наказав мені опанувати себе.
Коли він пішов, жінка, що сиділа поруч, розповіла мені про додаток MorningSong.
Сказала, він допоможе мені змінити життя.
Зазвичай я на таке не купуюся, але з якоїсь причини…
Ти їй повірив.
Так, і вона мала рацію, тож я зареєструвався.
І мені надіслали це.
Гарантую, MorningSong начхати на твій добробут.
Їх цікавлять лише твої гроші.
Зроби собі послугу. Вилучи цей додаток.
Що більше слухаєш, то більше в них на гачку.
Звідки знаєш?
Просто знаю.
І тому попереджаю нормального, який зіпсував мою карколомну сукню
своїм хріновим пранком… щоб його не засмоктало в MorningSong.
Бо вони шукають саме таких, як ти.
Це не схоже на комплімент.
А яке тобі діло?
Не хочу перетворитися на матір.
Вона наче привид стервозності з майбутнього.
Агов.
Я потім у «Флюгер», якщо хочеш приходь.
Може, обміняємося думками стосовно самовдосконалення.
Я не завжди була проти днів народження.
Кожен із них нагадує, що я на рік ближче до смертельних обіймів.
Хіба таке можна не любити?
І батьки дбали, щоб вони були незабутніми.
З днем народження тебе
Ідеальний сюрприз.
Ідеальний торт.
Цукерки!
Ідеальні ігри.
Цукерки!
Але тепер вечірки, подарунки й ігри…
здаються такими банальними.
Ґуді попереджала, що мені судилося бути самій, і я про це шкодуватиму.
Лікарко Кінботт.
Не бачила тебе після зустрічі з твоєю родиною, яку…
я точно не забуду.
Як у них справи?
Ми з мамою провели трохи часу разом.
-Забруднили руки. -Садівництво?
Копання могил.
І я витягнула батька з в'язниці.
Що вас сюди привело?
Мами Євгена, я з ними працюю.
Така травма лишає емоційні шрами на всій родині.
Їм треба було додому на кілька днів. Тож я обіцяла заглянути.
Не буду заважати.
Хто така Ґуді?
Дуже далека кузина.
Дуже далека.
Схоже, вона погано тебе знає.
Краще, ніж ви гадаєте.
Я й далі буду такою ж холодною й безсердечною, як у перший день.
Сумніваюся, що така людина сиділа б біля ліжка друга,
караючись через його стан.
-Я не просила про сеанс. -Вважай це подарунком на день народження.
Заходьте.
Щойно прийшло з Лондона.
Копія того старого свідоцтва про смерть.
Дякую, Аґнес.
До речі, Інез Блум дзвонила знову?
Стосовно світла в старому будинку Ґейтсів?
Кілька днів тому. Я направила її в офіс шерифа.
ЗАСВІДЧЕНА КОПІЯ СВІДОЦТВА ПРО СМЕРТЬ ЛОРЕЛ ҐЕЙТС
«ПОДОРОЖ ПІЛІГРИМА: ЖИТТЯ І ЧАС ДЖОЗЕФА КРЕКСТОУНА»
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ «ФЛЮГЕР»
Знаю, ти любиш почетвірне, але я працював над цим увесь тиждень.
День народження — так.
Свято — ні.
Річ хоч комусь не сказав?
Як гадаєш, хто привіз торт?
Так, я зупинився на ганаші із 98% темного шоколаду, знаючи твою…
улюблену кольорову палітру.
Це подарунок Енід?
Ідеальний, якщо тікаєш із країни, роздертої війною.
Це ж день присвячений тобі?
Кожен мій день такий.
А цей просто з тортом і поганою пісенькою.
Тож якби я запросив тебе просто на вечерю без пісеньки…
тобі б це було цікаво?
Смертельно мало часу. Наголос на смертельно.
Курсова робота?
Про те, як відбілювання гріхів минулого вб'є нас усіх.
Ти це раніше бачив?
Що це має бути?
Не зважай.
Гаразд, я щось не так зробив?
Мені здається, що після Rave'N ти мене уникаєш.
Я помиляюся?
Гадаю, це і є відповідь.
Велика, чорна, два цукру, навинос?
Ця погроза, випалена на шкільному газоні…
також вигравіювана на стіні в крипті Крекстоуна.
Не кажи, що ще когось викопала.
Тут є якийсь зв'язок. Я це знаю.
Видам орієнтування на мертвого пілігрима.
Оскільки ви більше не одержимі старою вендетою,
може, розкриєте справжній злочин?
Ми з твоїм батьком закопали сокиру. Може й тобі варто.
Я не закопую сокири.
Я їх гострю.
Потрібна допомога.
-Не зловтішайся. -Хочеш навчитися малювати?
Контури трохи нерівні.
Я бачила це у видінні. Упізнаєш?
Коли ти це намалював?
Кілька днів тому.
Мені знову почали снитися ті сни, що й раніше.
У них було чудовисько?
Ні, але я його відчував
у тіні, наче воно десь там причаїлося.
Ти знаєш, де це?
Це старий маєток Ґейтсів. Проминаю його під час пробіжки.
А що?
Гаразд. Послухай…
Після танців я хотів забути про тебе, але не зміг.
Тож я почав малювати, і ось що вийшло.
Я чую, як ти там граєш.
Бачу, як ти розчиняєшся в музиці.
Здається, лише тут ти справжня.
Ти Б'янка, так?
Зробиш мені послугу?
Венздей забула це. Можеш їй віддати?
Подарунок на день народження від Енід.
Хіба ти не її хлопець?
Однозначно ні.
Звісно, без проблем.
Я все одно вже йду.
Не думав, що ти справді прийдеш.
Я теж.
Дослухався твоєї поради.
Серйозно, чому ти тут?
Не думав, що хтось з ізгоїв знову зі мною заговорить.
Просто… хотіла з кимось поговорити.
Здається, ми в одному човні.
Мама приїжджала минулого тижня, щоб нагадати, що сирени не скидають луски.
Як би я не старалася, завжди будуть люди, які дивляться на мене зверхньо.
Хочу довести, що вона помиляється.
Я подумала, це тобі знайомо.
Більшість людей думають, що з мене нічого путнього не вийде.
І якщо відверто, я нічого не зробив, щоб вони передумали.
Навіщо ти споганив танці?
Не знаю.
Мабуть, я злився, що тата принизили на День інформування.
Хотів відплати.
Але після того, як ми це зробили…
відчув себе лайном.
Я усвідомив, що мені треба забути про старе.
Почати спочатку.
Якщо ти мене розумієш.
Більше, ніж ти думаєш.
Тут жив Ґарретт Ґейтс.
Хлопець, у смерті якого звинувачували тата.
Шериф сказав, його сім'я згинула разом із їхньою ненавистю.
Але привиди не вбивають живих.
Ґуді чомусь показала мені цей будинок.
Я мушу розкрити його таємниці… хай там що.
Треба відвернути увагу.
Шерифе, візьми кляту слухавку, це Нобель.
Здається, я знаю, хто за усім цим стоїть.
Розібратися складно. Я маю тобі пояснити.
Зробимо це за пирогом у «Флюгері», як у давні часи.
До зустрічі.
Ні!
Нобель!
Подзвоніть у 911!
Викличте швидку!
ШВИДКА ДОПОМОГА
Він живий.
Ледь.
Я відвезу тебе після свідчень.
Я вже дала їх вашому заступникові.
Блакитний «кадилак» без номерів.
Так, я знаю.
Я хочу кращих.
Що ти робила в позашляховику мера?
Я бачила, як він виходив із маєтку Ґейтсів.
Маєток Ґейтсів.
-Якого біса ти там робила? -Підшукую житло.
Я підслухала повідомлення, яке він вам лишив. Була заінтригована.
Коли мер був шерифом, у нього було багато божевільних теорій
щодо справ, які він не міг розкрити. Тож…
ми розбирали їх за пирогом, сидячи за тим столиком.
Здебільшого вони нікуди не вели.
Може, я старомодна,
але коли збивають того, хто має передати ключову інформацію,
йдеться зазвичай про щось важливе.
Усе вказує на сім'ю Ґейтсів і той будинок.
Сім'я Ґейтсів.
Вони всі мертві. До останнього.
-Я не вірю в привидів. -А варто було б.
Як ти опиняєшся в епіцентрі кожної жахливої події, що тут стається?
Неймовірно щастить.
Наразі школа в повній ізоляції,
і твої привілеї покидати кампус скасовано до подальших вказівок.
Венздей, я щойно почула, що сталося з мером Вокером.
З тобою все гаразд?
-Мені важко уявити, що ти пережила. -Мріяла це побачити, перш ніж померти.
Передайте начальниці, що я досі в камері.
Директорка Вімс лише дбає про твої інтереси.
Ти могла серйозно постраждати, навіть гірше.
Як твій роман?
Розсліду Вайпер завадили на кількох напрямках,
але вона розробляє план дій.
Я заінтригована.
Побачила її на полиці й згадала про тебе.
МЕРІ ШЕЛЛІ «ФРАНКЕНШТАЙН»
Шеллі написала її на спір у 19 років.
Я знаю.
Вона водночас і моя героїня, і суперниця,
і в мене два роки й 364 дні, щоб її перевершити.
Дуже розумно, що ти зосередилася на літературних чудовиськах,
а справжніх, які десь розгулюють, залишила органам влади.
«Людина обирає зло не тому, що це зло. Вона плутає його зі щастям, якого жадає».
У цих рядках Мері Шеллі описала таких, як Вімс,
які чинять погано, прикриваючись добрими намірами.
Це вона вас намовила?
Заохочувати мене до інших занять?
Ні.
Але вона тебе вижене, якщо ти й далі її не слухатимешся.
То ви лише дбаєте про мої інтереси?
Завжди.
-Я думаю, ми дуже схожі. -Не схожі.
Ваша допомога чи співчуття зайві. Я маю маму й психолога.
Цих катувань вистачить навіть мені.
Алло?
-Я передумала стосовно твоєї пропозиції. -Моєї пропозиції?
Просто вечеря.
Справді? Чудово.
Коли ти вільна?
Забери мене біля воріт «Невермор» о 20:00.
З вимкненими вогнями.
Венздей?
Таю? Що я тобі казав?
Тримайся подалі від Венздей Аддамс.
Вона завдасть тобі болю.
Повір, я знаю таких, як вона.
Ти говориш про маму?
Звісно ні. Ти ж про неї принципово не говориш.
Мені зараз не до цього.
Мені треба в лікарню. Перевірити, як там мер.
Щоб був удома вчасно.
Ти хоч її кохав?
Більше, ніж ти можеш уявити.
Я не з великим ентузіазмом відреагувала
на твою вечірку-сюрприз.
І мушу визнати,
я шкодую, що не висловила свою вдячність кращим чином.
-Ти серйозно? -Дають — бери.
Якби ж був спосіб вибратися з кампусу і ще посвяткувати.
Лише двоє найкращих подруг.
Шкода, що школа на локдауні.
Поглянь на цей повний місяць…
Якщо я скажу, що от-от перевернуся, і мені треба до люпинових кліток?
І ти зголосилася мене замкнути.
Моя підступність нарешті тобі передалася.
Річ?
Ти знаєш, що робити?
Надінемо наші снуди.
Здається, я залишила свій на фехтуванні.
Насправді ти лишила його у «Флюгері».
На щастя, Б'янка його принесла.
Як мавпяча лапка.
АКАДЕМІЯ «НЕВЕРМОР»
Боже!
Їдьмо.
Привіт. Я теж радий тебе бачити.
Чекай, він водій Uber?
Водій Uber?
-Я думав, у нас побачення. -Я думала, це дівич-вечір.
Плани змінилися.
Що це за дивні шарфи-капюшони?
Не питай.
Просто їдь.
Венздей?
Друзі, ви тут?
Знаю, ти досі зла через картину, та я хочу з тобою поговорити на секунду.
Де вона, Річ?
Серйозно, ти хочеш туди зайти?
Тут достобіса страшно.
Я знаю.
-Гаразд. Я на це не підписувався. -Те саме.
Я не хотіла на день народження вечері чи вечірки-сюрпризу.
Я хочу це.
Тоді варто було про це сказати.
Не треба було нас дурити.
Якщо хочете зі мною, прошу.
Піду огляну гараж.
Дай я спробую.
Марно.
Можна мені?
Я ж вовкулака.
Це машина, яка збила мера.
Це не віщує нічого хорошого.
Треба негайно дзвонити татові Тайлера.
Навіщо?
Щоб він вернув мене в «Невермор», і мене вигнали?
Цього не буде.
Це ніч, коли я помру.
Ось вони. Сім'я Ґейтсів.
Вони чудово зійдуть за психопатів.
Це Ґарретт,
його батько ненависник ізгоїв Ансель, а ти, певно, Лорел.
Їх уже давно не стало.
Тож питання в тому…
чому Ґуді привела мене сюди?
Достатньо побачила?
У кого нема моторошного вбудованого вівтаря в бібліотеці?
Наш у вітальні,
більше місць для цілорічного Dia de los Muertos.
З НЕБА РИНЕ КРОВ
КОЛИ Я ПОВСТАНУ
Вони ще теплі.
Тайлере, перевір решту першого поверху.
Ми з Енід пошукаємо нагорі.
Справді?
Гаразд,
ти ліворуч, я праворуч.
Ти серйозно хочеш розділитися? Тут?
Саме так помирають найкращі подруги у фільмах жахів.
Що швидше обшукаємо, то швидше підеш.
Ні, будь ласка.
Чому я взагалі тут?
Моя мама сказала б:
«Енід, ти ганчірка.
Геть несамостійна.
Покажи зуби. Ніхто не любить розпачливих пухнастиків».
Мовчи, мамо. Геть з моєї голови!
Венздей, ти маєш це побачити.
Ліжко застелене.
Ні пилу, ні павутиння…
«ЛҐ»?
Лорел Ґейтс.
Схоже, хтось повернувся у свою стару кімнату.
Це неможливо.
Вона померла 25 років тому, потонула на чужині.
Ходімо.
Це офіційно найгірший дівич-вечір усіх часів!
Друзі! Тікайте! Воно тут!
Кухонний ліфт. Гайда!
Боже мій.
Ні, тільки не твій снуд!
Припини.
Боже мій.
Що ти робиш?
Частини тіл від жертв чудовиська.
Ходи.
-Ти як? -Відколи це тебе хвилює?
Венздей, що ти надумала?
Треба повернутися за Тайлером!
Там чудовисько!
Енід, потримай.
-Ця штука досі всередині! -Тебе поранено. Можеш іти?
Звідки ти взявся?
Тримай.
Візьми це.
Що з ним сталося?
Дякую, лікарю.
Не хочу привертати уваги,
але в мене повноцінна панічна атака.
Треба повернутися, перш ніж Вімс нас викриє.
Що, у біса, сталося?
-Це через тебе, так? -Чекай, тату. Усе гаразд.
Шерифе, розумію, ви засмучені, але вам треба дещо побачити.
Це було тут.
Частини тіл, синій «кадилак»,
вівтар і спальня зі свіжими трояндами.
Так, але тепер усе зникло.
Хтось прибрав це місце, як ми пішли.
Учора я казала вам, що все вказує на цей будинок, і я мала рацію.
Цим ти виправдовуєш те, що мого сина й твоїх друзів ледь не вбили?
Тепер послухай мене.
Віднині я забороняю тобі бачитися з Тайлером
і цікавитися будь-чим, пов'язаним із цією справою, зрозуміло?
Ти прямо порушила мій наказ і покинула кампус під час локдауну.
Уже не кажучи про наражання своїх ровесників і себе на небезпеку.
Це підстава для відрахування. Я знаю.
І ви маєте повне право нею скористатися.
Та це буде серйозною помилкою з вашого боку.
Гадаю, зараз ви маєте відчувати каяття, міс Аддамс. Не пиху.
Я ніколи не вибачатимуся за спробу з'ясувати правду.
Що це?
Попередження від Рована.
Тому він і намагався тебе вбити?
Його мати намалювала це перед смертю. Сказала, мені судилося знищити школу.
Та я гадаю, що маю її врятувати.
Ви знаєте, що на кону.
Усе, що ви поклялися захищати, не менше.
Я заслуговую на ще один шанс.
Будь ласка.
Ще одне порушення…
Ще один вихід за межі дозволеного, і тебе відрахують.
Жодних «якщо», жодних «але».
-Енід і Ксав'є теж не мають постраждати. -Більше жодних поступок.
Добраніч.
Куди ти зібралася?
У кімнату Йоко.
Торнгілл сказала, можна там поночувати.
Нема потреби.
Я говорила з Вімс. Вас із Ксав'є не покарають.
Я маю тобі дякувати?
Я вже перепросила. Усе скінчилося.
Скінчилося?
Сьогоднішній вечір — вишенька на торті, який ти не забажала й порізати.
Ти використовуєш усіх, навіть якщо це наражає їх на небезпеку.
Ми могли сьогодні померти через твою одержимість.
Але ж не померли.
І я на крок ближче до розкриття цієї справи.
Ось що важливо.
Я старалася…
з усіх,
усіх
усіх сил бути тобі подругою.
Не шкодуючи себе.
Зважала на твої почуття. Казала людям: «Так, схожа на серійного вбивцю,
-але це через сором'язливість». -Я не просила.
Тобі не треба було, бо так чинять друзі! Їх не треба просити.
Те, що ти цього не знаєш, дуже промовисто.
Хочеш бути сама, Венздей? Будь.
Ґуді попереджала, мені судилося бути самій.
Мабуть, це неминуче.
Але вперше у житті…
це мене не тішить.
Є ще дещо.
Відчуття, яке крає душу.
Що смерть на відстані руки.
Спостерігає за мною.
Але мене не залякати. І я не здамся ніколи.
Цей будинок.
Ця сім'я.
Крекстоун.
Чудовисько.
Якимось чином я.
Ми всі пов'язані, наче павутиною.
І коли мер Вокер надто наблизився до правди,
його змусили замовкнути.
Але мене не вийде.
Хто б за мною не стежив,
знай.
Я ТЕБЕ ЗНАЙДУ
Я тебе знайду.
Переклад субтитрів: Людмила Речич