СЕРІАЛ NETFLIX
Оцінімо ситуацію.
Мішок на голову для дезорієнтації,
зв'язані зап'ястя, щоб зупинити кровообіг,
і я не гадки не маю, житиму чи помру.
Мені подобається ця вечірка.
Хто сміє оскверняти нашу внутрішню святиню?
Можеш зняти маску, Б'янко.
Ось так просто мої надії розбилися об скелі гіркого розчарування.
Мій ворог був не схибленим убивцею. А радше зграєю шкільних клоунів.
Краще б ти її не знімала.
-Як ти сюди потрапила? -Рован показав.
У лівій кишені.
Водяний знак привів мене до статуї По. Потім я розгадала загадку.
Загадку? Я думав, треба просто двічі клацнути.
Ти ж у них найсвітліша голова?
«Беладонці» — елітна спільнота. Повторюю — елітна.
Ми влаштовуємо вечірки на даху, табори й часом купання голяка.
А Йоко міксує коктейлі.
Вона робить вбивчий безалкогольний мохіто. Воно навіть вставляє.
Ого. Ви взагалі колись спите?
Чула, «Товариство беладони» розформували.
Так, це сталося 30 років тому після смерті нормального малого.
Але в нас купа заможних випускників, тож Вімс дивиться вбік,
поки ніхто не лізе на рожен.
-Як Рован? -Ми дали йому копняка минулого семестру.
Питання в тому, що нам із нею робити?
До цієї бібліотеки можна лише членам.
-Нехай вона складе присягу. -Що?
Це її спадщина.
Після того, що вона влаштувала на Кубку По, нізащо у світі.
Ми говорили про рожен? Вона — полум'я.
Бо я перемогла тебе у твоїй власній грі? Не хвилюйся.
Я не хочу вступати.
Ти справді нам відмовляєш?
Можеш повірити?
Розв'яжи її.
Я звільнилася п'ять хвилин тому.
Хочеш симетричний синець під оком?
Такі аматори, як ви, ганьблять викрадення людей.
РОЗДІЛ III «ДРУГ ЧИ СКОРБОТА»
У моєму розслідуванні стільки ниток, що можна сплести погребний саван.
Я досі гадки не маю, як Рован загадково воскрес із мертвих.
Чи чому чудовисько сновигає лісом.
Але зараз ніщо не інтригує мене більше за цю книжку.
Якщо я буду відповідальна за кончину «Невермор»,
питання в тому,
навіщо ділитися цим апокаліпсисом із пілігримом?
Усі учні відзвітують про свою волонтерську діяльність рівно о 10:00,
а потім буде спільний обід о 13:00.
Як ви знаєте, цьогоріч День інформування завершиться особливою подією,
відкриттям нової меморіальної статуї на міській площі,
що також включає виступи учнів «Невермор».
Як представники нашої школи, я переконана, ви всі покажете себе якнайкраще.
-Так. -Так!
Так! Мені дістався «Світ пілігримів».
Я люблю працювати з людьми й виступати,
тому це — просто в яблучко. А в тебе що?
«Юрая Гіп», що б це не було.
Це моторошна антикварна крамниця. Але тобі сподобається.
Схрещу кігті, щоб ми з Аяксом працювали разом.
Господи, у мене «Флюгер».
Обміняйся зі мною. Ну ж бо, обміняйся!
Венздей, не хвилюйся щодо віолончелі.
Її привезуть на міську площу вдень.
-Мою віолончель? -Я підслухала твою серенаду на даху.
Вражає.
Акомпануватимеш оркестру Єрихонської школи старших класів на церемонії.
Упевнена, тобі нескладно зіграти бадьорий мотивчик Fleetwood Mac.
Якщо пообіцяєте повісити мене потім як відьму.
СВІТ ПІЛІГРИМІВ ШКІЛЬНИЙ АВТОБУС
-Витріщаєшся на глуху стіну? -Торік вона не була глухою.
Досі дуєшся, бо я відхилила твоє запрошення?
Я підставився.
Підставився він. Я лише гарматне м'ясо у твоїй холодній війні з Б'янкою.
-У мене є важливіші проблеми. -Які це?
Вистежити вбивцю твого сусіда.
Востаннє кажу, Рована вигнали.
-Усі бачили, як він поїхав. -Ви говорили відтоді?
Я йому писав, але він не відповідає.
Гадаю, він хоче забути про «Невермор».
Або він мертвий.
Яке тобі діло? Ти його навіть не знала.
Дивно, що тобі до цього діла нема.
Можна не зважати на мене й знайти ще мільйон відмовок, та я не зупинюся.
Чудово. Можеш додати в резюме, що ти ще й злодійка.
Нащо носишся зі старим журналом «Товариства беладони»?
Ти не здивувався, коли я показала тобі це вчора.
Ти вже його бачив, чи не так?
Так. За кілька днів до свята врожаю.
У Рована на столі.
Я вирішив, він його вкрав, коли ми його прогнали.
І я його запитав, а він накинувся на мене.
-Неймовірно… -Заткнися!
-Як так можна? -Ти схиблений!
Він шпурнув тебе об стіну своїм телекінезом.
Так.
Звідки ти знаєш?
Вгадала.
Дивно, що ти на малюнку. Цьому журналові скільки, 30 років?
І чому, у біса, тут Крекстоун?
Ти знаєш, хто це?
Це Джозеф Крекстоун.
Він батько-засновник Єрихону.
Він тут неабищо.
О, дивися.
Це він.
-Шерифе. -Так.
Пам'ятаєш мого сина, Лукаса?
Звісно. Днями наткнувся на нього і його дружків у «Флюгері».
Краще піду попрацюю.
Щоб жодних проблем сьогодні. Ясно?
Так, не надто тішся.
Ці ізгої можуть подумати, що ми їм раді.
У лісі причаїлося щось пов'язане зі школою.
Годі у всьому звинувачувати «Невермор».
Ти знаєш, як ми залежимо від них.
Хто, по твоєму, платить за наші дороги, парки… навіть тобі зарплату?
Я просто виконую свою роботу, дбаю про добробут міста, босе.
Не повчай мене, Доноване.
До того як жителі Єрихона обрали мене мером,
я носив цей значок, пам'ятаєш?
Тоді тебе історія не цікавила.
Що добре для бізнесу, добре для Єрихону.
-Найпаче, якщо бізнес — «Світ пілігримів». -Слухай.
Просто знайди клятого ведмедя й розберися з ним.
Так, усі сідайте. Зараз буде оголошення.
Вітаємо академію «Невермор».
Від імені всієї громади Єрихону
хочу сказати, що ми дуже раді бачити вас тут.
Ваша щедрість і працелюбство є справді… страшезними!
Гаразд. Повертайтеся сюди о першій після обіду. Насолоджуйтеся!
Енід.
Поміняймося завданнями.
Що? Ні. «Юрая Гіп» точно не моє.
Рятуй. Мені треба у «Світ пілігримів».
Але, Венздей, це не взаємовигідна угода.
Нащо мені цілий день сидіти в похмурому магазині мотлоху?
Бо Аякс там буде волонтерити. Річ підглянув у його завдання.
-Але якщо тобі нецікаво… -Ні!
О боже, дякую. Ти найкраща!
«ЮРАЯ ГІП»
СВІТ ПІЛІГРИМІВ ЗДОРОВЕНЬКІ БУЛИ, ПІЛІГРИМИ
Ласкаво просимо у «Світ пілігримів»!
Суди над відьмами щодня!
О другій, о четвертій!
Гей, чоловіче! Жінко!
Гей, Венздей, групове фото «Дзижчиків»?
Мабуть, ні.
Ранок добрий, моя юна рідня з «Невермор».
Я господарка Арлін. Тру колоністка.
Справжня колоністка.
Благаю, перемкніть телефони на вібрацію й покваптеся,
бо ви помандруєте в часі в рік Господній 1625-й,
у перше поселення пілігримів у Єрихоні.
Отам.
Узріть молитовню.
Усередині колекція експонатів,
пов'язаних із нашим найулюбленішим і найправеднішим засновником,
Джозефом Крекстоуном.
А позаду наш нужник, перша гендерно- нейтральна вбиральня Америки.
Я маю питання.
Якщо швиденько, дитино.
Які з експонатів Джозефа Крекстоуна виставлені в молитовні?
Це справжня скарбниця,
включно з господарськими інструментами, посудом, навіть сімейним горщиком!
Звучить неймовірно. Маю охоту попрацювати там.
Якби ж то. Виставка на ремонті.
Сьогодні ви всі працюватимете в самому серці «Світу пілігримів».
ЦУКЕРНЯ 1955 РОКУ
«Цукерня»?
Радше діабет у коробці.
Добровольці, нагостріть вуха.
Помадка — це джерело життєвої сили нашої скромної спільноти.
Більше зразків — більші продажі,
тож розбирайте форми і коробки, щоб наші пращури вами пишалися.
Це щоб затуляти роти туристам?
Я впевнений, він мертвий.
Бачиш сліди шини на хвості?
Місцевий художник згріб цього малого на 22-й трасі.
Ви стверджуєте, що хтось справді
збирає збитих тварин і робить із них оце?
На полицях не вміщалися.
Виділила цим хорошулям цілу секцію. Білки, скунси, змії
та мої улюбленці,
родина тхорів на пікніку.
Надто милі.
Хочете бути корисними?
Їх би не завадило гарненько почистити. Розпушити хутро.
Може, зробімо це після… тривалої перерви на каву.
Так, Аяксе?
Так, ми заскочимо у «Флюгер». Захопити вам щось?
Я не платитиму за ті дорогезні хіпстерські помиї.
Я заварюю чагу.
Мій власний бленд.
Грибний чай.
Сама назбирала гівнючків.
Це я щоб подражнити. Вам сподобається.
Гаразд.
Смачно.
-Смакота. -Будь ласка.
Насолодіться «автентичними» пілігримськими цукерками з какао-бобів,
добутих пригнобленими тубільцями Амазонії.
Що?
Увесь виторг піде на жалюгідне відбілювання американської історії.
До того ж іриски винайшли лише через 258 років.
Хтось хоче?
Ні.
Погляньте на це ненажерливе чудило.
Прошу, мені треба повертатися в…
Гидота.
Іди сюди!
Залізай!
Здорові були, пілігрими.
-Відпусти його. -Теж хочеш у колодки?
Забув, як ми станцювали востаннє?
Вліпи їй!
Ви ще тут?
Мені більше татові попадатися не можна.
Ні, чекайте!
Лукасе.
Тебе треба вмити.
КАФЕ-ПЕКАРНЯ «ФЛЮГЕР»
Директорко Вімс.
Схоже, маємо ще один успішний День інформування.
І…
дякую за ваш щедрий внесок у мою передвиборчу кампанію.
Вважайте це знаком нашої незмінної підтримки.
Схоже, усі виконують свої завдання.
Поки жодних інцидентів.
Мере Вокере, познайомтеся з Мерилін Торнгілл.
До речі про інформування, вона перша нормальна вчителька у «Невермор».
Що ж, дуже приємно.
Ми раніше не зустрічалися?
Не офіційно, але я бачу тебе тут щоранку.
Завжди ховаєшся за тим столиком, коли приходжу за своєю матчою-лате.
Я так і знав!
Тримайте мене в курсі справ,
особливо щодо однієї вискакулі з косичками.
Так.
-Ніхто раніше за мене не заступався. -«Дзижчики» тримаються разом.
Знаю, це може тебе шокувати,
але в мене немає друзів.
Ти нагадуєш мені мого брата,
але без бажання задушити тебе щомиті.
Іди за мною. Я маю дізнатися більше про цього Крекстоуна.
Треба проникнути в молитовню.
-Твій фіксатор. -Що?
Нащо? Маєш гарні зуби. Не такі прямі й білі, як в Енід, та все ж.
Давай!
А якщо Арлін нас спіймає?
Закон вулика: заперечуй усе.
Це не закон вулика!
Чому ти так уперлася?
Іриски — найкраще, що тут є.
Годі базікати. Посторожи.
Бабуся якось мені сказала що таємниці як зомбі…
ніколи не помирають.
Не знаю, яку таємницю приховує Крекстоун,
але в мене дивне відчуття, що ключ до мого майбутнього лежить у минулому.
«Стара молитовня, 1625».
Річ, це дівчина з мого видіння.
У неї навіть та ж книжка.
Чорна, яка була в неї біля крипти Крекстоуна.
Здорова була.
Твоя сестра з темними очима й кислим обличчям,
куди вона потинялася?
Ви про Венздей Аддамс?
Знаючи її, вона потинялася туди, де не належить їй бути.
Ось ця книжка!
«Кодекс Умбрарум».
Це латиною «Книга тіней».
Чудово. Це підробка.
Не знаю, хто така Етсі, але сумніваюся, що вона була ізгоєм.
Якого біса ви тут робите, панянко?
-Господарко Арлін. Здорова була. -Отож.
Я оголосила, що молитовня на ремонті.
Я переконана, ти мене почула.
Я сказав їй, що двері незачинені. І ти так цікавилася Крекстоуном.
Так, і ця вітрина вже була відчинена.
-Ця книжка – копія. -Не може бути.
Оригінал украли місяць тому під час суду над відьмою.
Це, певно, була єдина автентична річ тут, а ви й далі берете $ 29,95 за квиток?
Прикуси язика.
У вас нове завдання.
Вимішувати іриски.
Оригінальна молитовня, яка на тому малюнку, де вона?
Звідки мені взагалі знати?
Я переїхала сюди зі Скоттсдейлу у квітні.
«ЮРАЯ ГІП» АНТИКВАРНИЙ МАГАЗИН
Чим можу допомогти?
Мурашки бігають по шкірі.
Не знаю.
Гадаєш, білки й щури можуть поладнати?
Це ж два абсолютно різні види.
О, так.
Так, звісно.
Чому ні? У них більше спільного, ніж ти думаєш.
Більшість людей їх бояться, тож це будемо лише ми… вони…
проти всього світу.
Як… глибоко.
До речі,
я пруся, як ви подряпали дно нашого човна на Кубку По.
Це було круто.
Дякую, ти не злишся, що ви програли?
Я просто пособляв Ксав'є.
Я його люблю, але йому аби позмагатися.
А здається таким безтурботним.
У нього є темна сторона, яку люди не бачать.
Думаю, це тому, що його батько… знаменитість.
Увесь цей тиск.
Ти розумієш, що це наша найдовша розмова?
Горгон вчать триматися осторонь.
Не хочу випадково перетворити когось на камінь.
Я цього не боюся.
Це ж тимчасово.
Справді?
Ти серйозно?
Сто про!
Я думала про те, щоб пробратися за оранжерею ввечері.
Має бути синій місяць.
Він буває лише раз на 23 роки чи щось таке ж скажене.
Звідти вбивчий вид.
Круто. Розважся.
А ти знаєш, що туди ходять лизатися?
-Може бути ніяково. -Аяксе!
Я весь ранок фліртувала, натякала й намагалася бути милою,
чистячи мертвих тварин, щоб ти запросив мене на побачення.
Ось що ти робила.
Я задумався, коли ти так довго чистила хвіст того опосума.
То ти хочеш зустрітися ввечері за оранжереєю?
Так.
Так, хочу.
Аяксе, можеш допомогти мені пересунути борсука-стоматолога до вітрини?
Так!
Не віриться, що він спитав.
Я думав, ти маєш бути у «Світі пілігримів».
Утекла звідти, щоб не втратити глузд.
Справді?
Хочеш кави?
Один із багатьох бонусів цього чудового завдання.
Я тут через Тайлера.
-Я казав тобі, він пройда. -Двічі.
Але з ким я спілкуюся — моя справа.
Дзвонила?
Як завжди?
І твоя допомога.
Знаєш оригінальну молитовню пілігримів, ту, яка 1600-х років?
Вона ще існує?
Те, що від неї залишилося, в Кобемському лісі, але це самі руїни.
Покажи мені.
Тут, але це місце має сумнівну репутацію.
Там ночують сквотери й нарики.
Тато проганяє їх щокілька тижнів.
Нащо воно тобі?
Нінащо.
Ти одержима цим чудовиськом у лісі.
Ти хотів би, щоб я була одержима конями і бой-бендами?
Дякую за допомогу.
Слухай, ці руїни непросто знайти.
Можу відвезти. Зміна закінчується о другій.
Вімс повішає, випустить мої кишки й четвертує мене, якщо пропущу відкриття.
Хоча це й заманливо, краще не привертатиму уваги.
Окрім того, я вмію поводитися на природі.
Не кажи, що ти дівчина-скаут.
Я їм дівчат-скаутів на сніданок.
Мого дядька за це навіть посадили.
Я теж очікувала більшого.
Ти з ким розмовляєш, дівчинко?
Ще раз назвеш мене дівчинкою,
і я не гарантую твою безпеку.
Це місце моє. Вимітайся!
Річ, простягнеш руку?
Гей!
Геть! Відчепися!
Тут нічого немає.
Ні, я ні до чого торкатися не буду.
Мої видіння спонтанні.
Я краще пофарбуюся в рожевий, ніж попрошу поради в матері.
О, ти хочеш, щоб я тобі це довела?
Ні.
Нічого.
Ручуся, це дасть нам краще розуміння.
Мої видіння такі ж передбачувані, як напади акул.
Спалити її!
-Спалити її! -Спалити її!
Спалити її!
Диявольське поріддя!
Чудовисько!
Відьма!
Покайся!
Згинь!
-Відьма! -Відійдіть!
Ґуді Аддамс!
Тебе судили перед Богом і визнали винною.
Ти відьма,
чарівниця,
коханка самого Люцифера.
За свої гріхи
ти згориш цієї ночі
й вічно мучитимешся в пекельному полум'ї.
Я невинна.
Судити треба тебе, Джозефе Крекстоуне.
Ми були тут до тебе,
жили в гармонії з природою й місцевими.
Але ти вкрав нашу землю.
Вбиваєш невинних. Порушив наше мирне співіснування.
Ти справжнє чудовисько. Усі ви!
Покарати її!
Диявол ще не присилав такого демона.
І я відправлю тебе назад!
Ні!
Ваше кодло в руках диявола!
Я не зупинюся, доки не очищу цей Новий світ
від усіх ізгоїв.
Безбожні створіння!
Підпалюйте!
Матінко!
Матінко.
Немає часу, дитино.
Залиш мене. Рятуйся сама.
Він прикував нас усіх до підлоги.
Я без тебе не піду.
Тікай. Помстися за нас.
Знайди інших і врятуй наше майбутнє.
Прошу. Моє миле ягнятко.
Біжи. Біжи з усіх сил.
Ти наша єдина надія.
Він не зупиниться, доки не вб'є нас усіх!
Він тут.
Тобі не втекти.
Річ, я її бачила!
Дівчину з моїх видінь.
Її звати Ґуді Аддамс,
і вона моя прародителька, яка жила 400 років тому.
Певно, це той бородатий чоловік.
Гайда!
Те чудовисько — людина.
Якого біса ти робиш?
-Я йшла за чудовиськом. -Ти його бачила?
Воно тут? Ти що, вмерти хочеш?
А ти що тут робиш?
Я підслухав, що ти збираєшся в стару молитовню.
Бачу, що я прийшов вчасно.
Я дізналася одну річ.
Чудовисько — людина.
З відбитків монстра його сліди стали людськими.
Покажи мені.
Дощ усе змив.
Я знаю, що бачила.
-Стараюся бути неупередженим. -Шляхетно.
Я думаю, ти маєш рацію щодо Рована.
Чому раптом змінив думку?
Знову йому написав сьогодні.
Спитав, чи не хоче на весняних канікулах покататися на сноуборді, як торік.
Цього разу він відповів, написав, що не зможе.
Тільки ви не каталися минулого року.
Почасти я винуватив його дивну поведінку. Не хотів думати, що сталося щось погане.
Прикриття завжди гірше за злочин.
Скажи відверто.
Чому ти прийшла в стару молитовню?
Щоб дізнатися більше про Крекстоуна.
З'ясувати, як він з усім цим пов'язаний.
Завдяки екстрасенсорним здібностям, так?
-Чому ти думаєш, що вони в мене є? -Вгадав. Коли це почалося?
Десь рік тому.
Коли це стається, я наче торкаюся струму.
Мені подобається це відчуття.
Так, але ти цього не контролюєш, і це тебе лякає.
Тато — екстрасенс.
Вінсент Торп.
Мій брат — його найбільший фанат.
Бачив його виступ у Вегасі стільки разів, що він міг би йому на очах відбитися.
Я жив із цим майстром.
І перше, що він тобі скаже, — не можна довіряти видінням.
Вони часткові.
Я бачила Джозефа Крекстоуна так само чітко, як тебе.
Він зібрав усіх ізгоїв у молитовні й спалив їх живцем.
Гаразд, він був садистом.
Це було 400 років тому. Як це стосується?
А якщо стосується?
Ти бачив малюнок Рована. Крекстоун стояв на плацу.
Ти вигадуєш історію й підкріплюєш її видіннями.
-Вони показують те, що ти хочеш бачити. -Повчаєш мене?
Я лише кажу, що мій тато, експерт,
попередив би тебе, що екстрасенсорні здібності не про логіку.
Їх викликають емоції.
Будьмо щирі, емоції не найсильніша твоя сторона.
Я вважаю, що Рован мав рацію.
Станеться щось погане, і я маю це зупинити.
Починаючи з чудовиська.
Ким би воно не було.
Я думала, що нічого не боюся,
та це було до того, як я заглянула в очі Джозефа Крекстоуна.
Я не вірю в рай чи в пекло. Але я вірю в помсту.
Зазвичай подаю її теплою із болем на гарнір,
але це вперше мій суперник відлитий у бронзі.
Дякую.
Для мене честь вшанувати історію нашого міста
і його видатного родоначальника Джозефа Крекстоуна.
Він вірив, що зі щасливим серцем і відкритими очима
наше місто може досягти будь-чого.
Тож гуртом як один ми з нашими друзями з академії «Невермор»
збудували пам'ятник, щоб вшанувати його пам'ять.
Нехай дух Джозефа Крекстоуна буде з нами довіку.
Це була катастрофа.
Мер розлючений!
Я втратила лік сердитим дзвінкам, імейлам, людям у місті,
випускникам і батькам.
Вони хочуть відповідей, як і я.
Я б очолила інквізицію, та лишила лещата й дибу вдома.
Міс Аддамс, ви й так на тонкому льоду.
На щонайтоншому льоду.
Клянуся душею мого покійного скорпіона,
мої руки чисті.
ПАЛЬНЕ
У мене немає вагомих доказів, але я тебе бачу.
Ти притягуєш до себе проблеми.
Якщо проблеми — це протистояння брехні, десятиліттям дискримінації,
століттям ставлення до ізгоїв як до громадян другого сорту чи ще гірше…
-Ти про що? -Про Єрихон.
Навіщо взагалі цей День інформування?
Не знаєте історію його взаємин з ізгоями? Справжню історію Джозефа Крекстоуна?
Знаю.
-Почасти. -То нащо помагати її приховувати?
Ті, хто забуває історію, приречені її повторювати.
Тут ми розходимося.
Де ти бачиш приреченість, я бачу можливості.
Може, це шанс виправити помилки,
перегорнути сторінку в стосунках нормальних та ізгоїв.
З часів Крекстоуна нічого не змінилося.
Вони далі нас ненавидять. Піддобрюючись банальностями й посмішками.
-Якщо не хочете боротися за правду… -Думаєш, я не хочу правди?
Звісно хочу.
Але світ не завжди чорно-білий.
Існують відтінки сірого.
Може, для вас.
Але або вони писатимуть нашу історію, або ми. Третього не дано.
Ти втомлива.
Я знаю.
Добраніч, міс Аддамс.
Та знайте…
мене стомити нелегко.
Хто тут, у біса, такий?
Перебір?
Мені ледве не випалило очі, Енід.
Так радію побаченню з Аяксом увечері.
Хоч відпочину від думок про той підпал.
Я допускала, що в мене ПТСР. Навіть танець не могла репетирувати.
Яка трагедія.
Який божевільний психопат саботував би таку життєствердну подію?
Ти запізнишся.
Побажай удачі.
Розіб'є тобі серце — проб'ю пневмомолотком його.
Я не вірю в обов'язкову волонтерську роботу,
прикрашену історію чи щасливі кінцівки,
але найбільше… я не вірю в збіги.
Перефразовуючи Агату Крісті,
один збіг — просто збіг,
два — зачіпка,
а три — доказ.
Ні!
Те, що намалював Рован, станеться в майбутньому.
Попередження Ґуді Аддамс про Крекстоуна — це минуле.
А чудовисько тут, у теперішньому.
Три збіги, про які я знаю, пов'язані.
Тим чудовиськом може бути будь-хто.
Шериф вважає, вони існують лише за стінами цієї школи.
Правда в тому, що чудовиська є всюди.
І часом чудовиська, яких ми підозрюємо найменше, найнебезпечніші.
Щоб жахати, їм не потрібні зуби й кігті.
Вони ховаються в тіні, поки ніхто не дивиться.
А потім завдають удару.
Але тепер я дивлюся.
І я не зупинюся, доки не з'ясую правду.
Переклад субтитрів: Людмила Речич