AHOJ!
NAPIJ SE!
PODLE PODCASTU „WECRASHED“
ČTVRTEK 9. ŘÍJNA 2008
Adame, budu tě ctít a starat se o tebe, ať se v životě přihodí cokoliv.
Ať se vydáme kamkoliv, vydáme se tam spolu.
Dva vesmírní cestovatelé svázáni transcendentní láskou.
Celý můj život i celý tvůj život
a všechny naše minulé životy směřovaly k této chvíli.
Bez tebe nejsem nic.
Mazel tov!
- Díky. - Bože můj.
A co ta fialová? Si děláš prdel, ne?
Celá Rebekah.
Investice 15 milionů?
Ale ohodnocení 45 milionů dolarů.
Ale teprve začínáme.
Nepřijde i Gwyneth?
Nemohla, točí film Síla country.
Tak už to u nás chodí.
Ty zase hraješ?
Jo.
Super.
Jamesi, brácho, pojď sem.
Panáky tequily. Dvojitý.
Přípitek. L’chaim!
Co předcvičování jógy? To k tobě hrozně sedělo.
No, herectví mě přitahovalo vždycky,
ale musela jsem prvně skončit, abych se mohla vrátit.
Dává to smysl?
Celých 3 700 metrů, jo?
Jo, 3 700. Nedávno jsem to podepsal.
Je odtamtud ten nejlepší výhled na Empire State Bulding.
- Ahoj… - Ahoj, zlatíčko.
Přijde i Gwyneth Paltrow?
Ne.
- Můžu ti dát radu? - Jasně.
První pravidlo komerčních nemovitostí:
„Nezáleží, co vidíš ty, ale kdo vidí tebe.“
A druhé pravidlo praví, aby sis našel dobrého bankéře.
Potřebuješ elitu. Goldmana nebo J. P. Morgana.
Koho máš?
Risakova a spol.
Ahoj.
Můžu ti ho vzít?
- Jasně. - Dobře.
- Hej, přijde Gwyneth? - Ne.
Mám pro vás dárek.
Díky, tati. Děkujeme.
Tati, to je moc.
- Na bydlení. - Je to moc.
Tati.
Je na tátovi, aby se postaral o dceru.
Moc děkujeme.
Teď to je můj úkol, Bobe. Můj.
- Pro všechny případy. - Adame.
- Ty… - Užijte si to.
Děkujeme.
- Nemáš kapesník? - Mám.
- Zajdu pro něj. - Díky…
Milion dolarů?
- Co to povídáš? - On…
- Ztiš se. - Co to jako má znamenat?
To samý dal mým sestrám.
- No… - Ale je to už dávno.
Nevím, kde to vzal.
Dobrý?
- No tak. - To jsem nečekala.
Budeme mít domov.
Jo.
- Jsem šťastná. - Chápu.
- Hned přijdu. - Dobře.
- Co piješ? - Tequilu.
- Jakou? - Tu, co tady mají.
V den tvojí svatby máme na víc.
- Dvakrát 1942. - Dobře.
Nezačali jsme spolu nejlíp.
Já se o ni postarám, Bobe.
Ano? Moje společnost byla ohodnocena na 45 milionů dolarů.
Ani jsi mi nepogratuloval.
Za ohodnocení si dům nekoupíš.
Ale dá se koupit za peníze, které s ohodnocením přicházejí.
A ty ty peníze máš?
Ony přijdou.
Byla úplně rozzářená, když mi o tom říkala.
Můj bratranec Ron je v radě ředitelů newyorské realitní asociace.
- Znáte se. - No jasně, Yoda.
Dnes mi dal velkou lekci: „Nezáleží, co vidíš ty,
- ale kdo vidí tebe.“ - …vidí tebe.
Správně.
Rone, nechceš Adamovi povědět o investicích Risakova?
Jo, udělal takový to s těma 18 centama?
Jo, je to šťastné číslo.
Jo, budeš mít kliku, jestli dostaneš těch 18 centů.
Jestli se o ni chceš postarat, tak to udělej.
Bože!
Dobře.
Adame!
Jo!
Adame!
Adame.
Migueli.
Tak jo, promluvíme si s právníkem
- a z toho nájmu se vykroutíme. - Ne.
Nepromluvíme a z ničeho se nevykroutíme.
Tak to pronajmeme, abychom minimalizovali ztráty.
Ne, pronajímat to nebudeme.
Tak přesvědčíme Randalla,
- aby tu udělal další Greendesk. - Ne. Tohle není Greendesk, ale WeWork.
- Tohle není nic, Adame. - Tohle je všechno!
Ty peníze možná dostaneme.
Jasně, možná splatíme i nájem.
Migueli.
Použijeme peníze z Greendesku.
To je ale všechno, co mám.
To půjde na vzdělání mých dětí a…
Na první dům. Na důchod.
Migueli, nemáš hypotéku, nemáš ženu, nemáš děti.
Máš jenom mě! Rozumíš? Mě.
Poslouchej.
Už jsi na mě vsadil jednou.
Prosím tě, abys na mě vsadil zase.
Díky penězům za Greendesk tu nebudeme muset zhasnout světla.
Světlo.
Dobře, tak jak to…
Z čeho zaplatíme renovaci téhle díry?
Bůh stvořil svět za sedm dní. Já seženu peníze ještě rychleji.
Slibuju.
Víš, že nejsi Bůh, že jo?
Musíš ale uznat, že trochu jako on vypadám.
Kuchyň a koupelny jsou zcela předělané,
ale dokázaly si zachovat ten předválečný šarm.
Je k tomu klíč?
Do parku? Jistě.
Byty v této budově nebývají na prodej často.
Je to skvělý.
No, já ti nevím.
Co…
Pardon, dáte nám chvilku, prosím?
- Jistě. - Díky.
Adame, no tak.
Nevím, myslím, že s těmi penězi od tvého otce
- toho můžeme udělat víc. - Co víc?
Víc než byt s klíčem do Gramercy Parku?
Jo, můžeme investovat do naší budoucnosti.
Fakt nevím, jak bych mu to vysvětlila.
Chápeš, že… Myslím, že si neuvědomuješ,
co musel udělat, aby…
Řekni mu, že svému muži věříš.
Je to pro nás.
Vyvlíkni se z toho.
Rivko, to se nestane. Prostě ne.
Zdá se, že na opravy milion stačit nebude.
No, myslíme si, že to bude jeden a půl milionu dolarů.
A kde vezmeš zbytek?
Z peněz za Greendesk.
Takže dáš všechno?
No, jo.
Řekni, že to máš pod kontrolou.
Adame… řekni mi, že to máš pod kontrolou.
Řekni, že to máš pod kontrolou.
M…
Řekni to.
- M… - Řekni to.
Řekni to, Adame.
Mám.
Tak jo.
Podle tohohle je tady ještě 46 metrů čtverečních.
Tak do toho.
Počkat.
- Co to sakra je? - Ty jo.
Houpačku nechte, dilda dejte pryč.
Hej, neměla sem přijít i Rebekah?
Rebekah.
Neměla to tady Rebekah vykuřovat šalvějí? Takovej ten obřad.
Nebere mobil.
Kolik dalších děvek vypadne z okna, než starosta přizná, že tu pobíhá vrah?
Říká se jim šlapky, ty ignorante.
A stop.
- Co je? „Ignorant“ ne? - Ne…
Pokračujeme, další obraz.
Jasně.
Mohl bys mi dát playback té scény před tím?
Jo, hotovo.
Půjdeme dál, ale bereme to jetí před tím.
- Monico. - Jo?
Musím ti poděkovat za tu příležitost.
V pohodě, hodně jsem obdivovala tvýho strýce.
Pustíš mi znovu ten playback, prosím?
Byla jsem dobrá?
Nebo… Jo.
Tvůj Višňový sad v Lincoln Center se mi moc líbil.
- Ohromilo mě to. - No, díky.
Bylo to inspirující.
- Díky. - Jo.
Divadlo mi chybí.
Ne že bych nebyla vděčná.
Peníze na stromech nerostou.
- Jo. - Kdybys mě ještě někdy chtěla, tak…
Zlato, tvoje postava právě umřela, takže…
- Co tam dát flashback? - Jo.
Moc ráda hraju.
Tam nemůžeme dát záchody.
- Proč? - Kvůli tomu,
- že jsou u okna. - O to jde.
Kdo tady má diplom z architektury?
Diplom?
AKTUALIZOVAT ŠLAPKA #3
Kde má být záchod vím i bez diplomu.
Nerozumíš tomu.
Dovolil bys doktorovi bez diplomu…
LUXUSNÍ SPOLEČNICE #3
…aby ti rozřízl břicho?
- Nejsi žádnej doktor. - Ale jsem. Nech to na mně…
SÍLA COUNTRY
Nech ty záchody na mně.
- Nechápeš? - No tak.
Když sem lidi vejdou, půjdou sem. Potřebuju, aby byly stranou.
- Ahoj. - Ne, tam ne.
- Haló. - Nepotřebuju dipl…
Nemáte na práci 3 700 metrů?
Jo, je tam plíseň.
Ale nevíme, jestli to je ta dobrá plíseň nebo ta špatná.
Jen aby bylo jasno.
Žádná dobrá plíseň není. Je tam ta špatná.
Vadilo by ti, kdybychom měli pár pohovorů tady?
Aby to líp plynulo.
Nevím, no.
A můžu snad pracovat u vás?
Jo!
- Přijď tam kdykoliv. Přijď. - Dobře.
- Až přijdeme na to, co to je za plíseň. - Dobrá plíseň není.
Manžel si tuhle budovu pronajímá a řekl, že tohle patro můžu použít.
Je to tady špinavý a industriální,
ale myslím, že bychom mohli být takový americký Donmar Warehouse.
To je…
Tolik místa. Zdi tak daleko od sebe jsem naposledy viděla v Texasu.
Víš, jak dlouho bys musela čekat,
než by ti nějakej chlap z establishmentu, rádoby umělec, dal prostor k tomu,
aby sis mohla točit, co chceš?
Víš, co bychom dokázaly, kdybychom se nemusely nikoho ptát?
Co bys tady udělala, mít nájem zadarmo?
Čechova. Racka.
- Nebo Tři sestry? - Jo.
Bože můj, to je skvělý.
Cítíš tu energii, co tady vytváříme?
Jo.
Takže… ano?
- Rozhodně ano. - Jo!
Já vždycky chtěla hrát Mášu.
Bude z tebe skvělá Máša.
- Díky. - Jo.
Co si představíte, když řeknu „pracovní prostor“?
Produktivitu.
Ticho.
Mám ještě ze svojí strany pár otázek.
Přispíváte na důchody?
Ne.
Počítače jsou středobodem kanceláří,
takže pracovní doba bude podle potřeby.
V čem vynikáte?
Vždycky chodím včas.
- Proplácíte zubaře? - Ne.
- Máte stoly na stání? - Ne.
Když jsou pro vás hlavní IT, proč platíte tak málo?
Mami, já se dokážu ptát sám.
- Neformální pátky? - Ne.
- Soukromé záchody? - Ne.
Chci mít něco do životopisu, peníze mi jsou fuk.
- No! - To se u pohovoru neříká.
Vítáme tě.
- Kolik že ti je? - Šestnáct.
Je to chlap.
Tak jo. Souhlasím.
Jacobe, co si představíte, když řeknu „pracovní prostor“?
Buňky, hnusnej nábytek, špatný zářivky…
…smrt.
Přesně tak.
Heleďte, já to chápu.
Je to dobrej koncept.
Dobrej? Jenom dobrej?
- Skvělej koncept. - Jo.
- No dobře. - Jo.
Je to skvělý a bezvadný a progresivní, to se mi líbí.
Jde ale o to, že…
Jiná společnost mi nabídla o deset táců víc.
- O deset víc. - Pohlídáte mi laptop?
Jo, jasně.
Díky.
Takže…
Mám ho hlídat. Ne…
Vy jste jí… Vy se s ní znáte?
Jacobe, poslouchejte mě, lidi si zaslouží něco lepšího
než malý stoly, než si rozlívat kafe na laptop,
než hledat zásuvku jako prase, co hledá lanýže,
nebo než čekat půl hodiny ve frontě na záchody,
kde vás čeká bůhvíco.
- Jo. - Jo?
Něco lepšího než mít důvěru v to, že vám někdo cizí
pohlídá váš laptop za 2 000 dolarů.
Nevěřte však mně, ale našim investorům.
Existujeme tři měsíce, Jacobe,
a máme hodnotu 45 milionů dolarů.
Moje otázka pro vás tedy zní: Chcete 10 000 dolarů,
nebo 10 000 akcií Facebooku?
- Mohl bych dostat pár dní… - Jasně.
- …abych si to… - Ne.
Ve WeWorku chceme smělé lidi, co se umí rozhodnout.
Hned teď. Jdete do toho, nebo ne?
Ano, nebo ne?
- Nevím, ale… - Ja’akove.
- No? - Nezklamte mě. Ano, nebo ne.
Ano.
- Jdu do toho. - Vítám tě.
- A je to! - A je to!
Vítám tě ve WeWorku, brácho.
- Tak jo. - Tak v neděli.
- A je to. - Jo, vítáme tě.
To myslíte vážně?
Jenom jsem něco ukazoval.
Musí být něco lepšího než tohle.
A víte vůbec, co to je?
- Debilní místo pro práci. - S hnusnou kávou.
Je to komunita. Proto tu lidi jsou.
Poslouchala jsem vás celý odpoledne. Lidem malý stoly nevadí.
Nezajímají je zásuvky ani fronta na záchody.
Jenom nechtějí být sami.
Gratuluju, jste přijata.
Děkuju, ale já práci mám.
Ne, nemáte.
Je čtvrtek, jsou dvě hodiny odpoledne a sedíte v kavárně.
No dobře, tak nemám.
Myslíte, že jste další Facebook?
Ne, to si nemyslím.
Já to vím.
Pojďte s námi tvořit budoucnost.
Změníme svět.
Ještě je to nedodělané,
ale pojďte za mnou a ukážu vám nějaké návrhy.
Ne, kombuču.
To je takovej, kouzelnej čaj, ale fermentovanej.
Myslíme, že to bude takový americký Donmar Warehouse.
Co to je?
Tati!
- Děláš si srandu? - To se opraví.
Moje oči!
- To ne. Migueli! - Kurva, moje oči!
- Zavolej záchranku! - Adame?
- Adame! - Bože, promiň.
Adame, v pohodě?
Dobrý. Nic mu není.
- V pohodě. - Nejsem v pohodě.
- Opískoval mě! - Dobrý.
- Pusť si na to studenou vodu. - Bože.
V tomhle jsou ty moje peníze?
Pak to bude vypadat skvěle.
- Jasně. Vypadá to výborně. - Fakt to…
Tati, nech toho.
Divné, lidé si myslí, že u realit v New Yorku jde o výhled.
Ale o to nejde. Nezáleží, co vidíte vy,
ale kdo vidí vás. Ne?
To je naše superschopnost.
Lidi jako vy a já, imigranti a synové imigrantů,
vidíme věci, co ostatní nevidí.
Ten model sdílených kanceláří se mi líbí.
- Fajn, mně taky. - Fakt jo.
My pronajímali firmě Bear Stearns.
Mí rodiče, Georgina… Je to stará škola.
Firmy, co existují míň než 200 let, jim připadají riskantní.
A začínající firmu nepodpoří.
Ale zůstaňte se mnou v kontaktu, jo?
Přijďte, až budete mít za sebou něco víc, jo?
Zavolám vám za 200 let.
- Za 200 let. - Za 200 let.
- Tak jo. - Nezapomeňte.
Tohle je ta Georgina?
To je Georgina s Georgem.
Georgina a George.
A co to je za spolek?
To je Sigma Tau.
- Fakt? - Měl jsem přezdívku SoCo.
- Ty jo. - Já si z toho půlku nepamatuju.
Až tak dobrý to bylo. Nejlepší roky mýho života.
- Nic si nepamatujete, co? - Chtěl jsem to tak.
- Jo, no… - Moje žena by mě zabila.
- To by koukala. - To jo.
Hej, nechcete zajít na drink?
Rád bych, ale spěchám na vlak.
Stavrosi, právě jsem přišel o dokonalou budovu
a vy o dokonalého nájemce.
Oba si zasloužíme drink.
Fakt to nejde.
SoCo by si ten drink dal.
Ale SoCo neměl mimino.
Musíte jet domů a kojit?
To snad ne.
Doprovodím vás na vlak.
To je pracovní chlastačka, mami, jo?
Přestaň si dělat starosti. Je to jeden drink.
Ne, mami, není to…
Ne.
- Čtyři, možná pět. - Známe se.
- Ne. Nech toho. - Mami, možná šest.
Ne, hned budu doma, jo?
On už domů nepřijde, mami.
- Chudák SoCo. - Ty vole.
Musel se ze studu oběsit, kamaráde.
Co tím jako myslíš?
Jsi dospělej chlap a ptáš se svých rodičů na svolení,
abys mohl přijít až pozdě večer.
Nechce se ti čůrat?
- Zavedu tě na záchody. - Ne.
Úterky a čtvrtky máme rodinný večeře.
Jo tak jenom úterky a čtvrtky?
Proč ne celej týden?
- To se dělá. - Všichni jsou šťastní.
Už víme, kdo u vás nosí kalhotky. Není to tvoje máma ani táta.
- Myslím, že to jsi ty. Co? - Hej. To ne.
Ne, to se pleteš.
- Pletu se, jo? - Je to…
Pletu se, nebo to jenom nerad slyšíš?
Účet.
Ne, pleteš se. Dali mi všechno.
Až na nezávislost.
Poslouchej…
…já tomu rozumím. Fakt.
Mí rodiče se pro mě obětovali. Taky mi dali všechno.
Ale máme k nim závazek
dělat odvážný a statečný rozhodnutí.
Rozumíš mi?
Jo.
Stavrosi, vyndej tu smlouvu.
No tak, vyndej ji. Dej mi ji.
Říkáš, že ti rodiče dali všechno.
Odměň se jim skvělým obchodem.
Poděkuješ mi.
Jo, seru na to.
- Jo, ser na to. - Seru na to.
- Ser na to. - Seru na to!
- Seru na to. Jo. - To je ono.
Vidíš? A řečtí bohové nás nezabili.
- Ne. - Barmane! Doneste další!
Platí můj nový domácí.
Platím, jo?
„Létají a budou létat dál, ať zmoudří jakkoliv.
A je jedno, jak jsou moudří. Hlavně, aby letěli dál.“
- „Ale má to nějaký význam?“ - „Význam?“
„Sněží. Jaký to má význam?“
„Myslím, že by člověk měl v něco věřit nebo víru vyhledávat,
jinak bude mít v životě prázdno. Prázdno.“
Jo, tak já… Na chvíli to přerušíme.
Dejte si všichni pauzu.
Rebekah, pojď sem, trochu to probereme.
Držíš si tu sukni, jako by ti chtěla utéct.
- Jsem trochu… Už je to… - Já vím. Kašli na to.
- Kašli na to. - Dobře.
Máša je totiž ženská jako ty.
- Je stejná. - Je jako já.
Je někde jinde.
- V Rusku v roce 1901. - V Rusku.
Je uvězněna v umírající společnosti. Zoufale se z ní snaží vymanit.
Je chytrá, vášnivá a odvážná jako ty.
Musíš se do toho dostat.
- Buď odvážná. Vypusť to ze sebe. - Dobře.
Tak si to dáme znovu.
„Jeden z nich je navždy pryč a my tady musíme začít nový život.“
- „Klid, Mášo.“ - Ne, zlato, to je špatná replika.
- Ne, je to ta správná. - Není.
- Vidím to tady. - Učila jsem se to celej den.
- Není. - Čtu to tady.
Koukni se pořádně.
To nevadí.
Jejda.
- Já si ty dva proslovy spletl, protože… - Já vím, je to…
Vy čtete zleva doprava…
- Zlato. - …my naopak.
Pro mě to je, jak vzhůru nohama.
To je v pohodě. Pokračuj, prosím.
Mám přečíst tu repliku Čebuřitkina, že?
Čebutykina. Ano, prosím.
- Čebuřitkina? - No tak, není to sranda.
- Adame, nech toho. - Říkalas Čebuřitkina?
- Ne, teď se mi líbí ještě víc. - Adame.
- Je to vážná věc. Prosím tě. - Čebutykin. Dobře.
Nechápu, proč to potřebuješ pořád dokola procvičovat.
Jsi skvělá herečka. Máš talent.
No, Monica se kamarádí s CE Dany Brunetti, takže…
- S CE? - To je kreativní ředitelka.
A ta zná různý agenty a castingový ředitele a…
- Ani nevím, jestli tam přijdou. - Jistě že přijdou.
Přijdou a uvidí to, co vidím já.
Že jsi hvězda.
Jsi galaxie.
Jsi vesmír. Jo?
Jsi černá díra.
Jsi dobrá díra. Ne.
Jsi skvělá díra.
Tak od začátku.
Chceme, abyste tu nejen pracovali, ale našli tu obchodního partnera
a svého životního partnera.
Jediný problém s tím, jak to tu pokračuje, je ten,
že už tady nebudu moct jezdit na kole.
Ne, Adame, objeď to. To je moje
tapeta.
Stavrosi, brácho, hned jsem u tebe.
No, je to zelený.
- Jo. - Ladí ti to k tričku.
Kdo to je?
Od něho si nově pronajímáme prostory v centru.
- My žádný prostory v centru nemáme. - No teď už jo.
Děláš si ze mě prdel?
Vím, že by ses mi to snažil rozmluvit…
Jo, protože sotva zvládáme tohle!
Dokonalý podmínky nájmu…
Už dost, Adame! Nech toho! Už toho pro jednou nech!
Zruš to.
Migueli, nalep si tapetu a vyměň si plínku.
- Budu nám tamhle plnit sny. - Jestli v tom budeš pokračovat,
- končím. - Ale nekončíš.
Vyliž si.
Všechno v pořádku?
To nic, jen milostná hádka.
Mohl bych s tebou na chvilku mluvit?
To byl večer. Bože, další den jsem to na sobě cítil.
Můj mozek byl v tahu.
Jasně, ale…
Heleď, brácho… tohle je trochu trapný.
Ne. Co chceš…
No, ohledně toho večera, opil jsem se trochu víc, než jsem chtěl.
To my oba.
Jasně.
Poslouchal jsem, co jsi říkal o tom, co si musím vyřešit.
Jo, no…
Ale přišel jsem za tebou s prosbou, abys tu smlouvu roztrhal.
Mám ji roztrhat?
Jo.
Dobře.
- Dobře? - Dobře.
- Jako fakt? - Fakt.
Bože. Díky bohu. A mezi náma dobrý?
Dobrý.
- Jsi fajn týpek. - No…
Jsi fajn týpek.
Když jsem řekl rodičům, komu jsem to pronajal, tak se málem posrali.
Umíš si to představit?
Co tím myslíš?
Ani zatím nejste opravdická firma.
Že nejsme?
- Ne… - Stavrosi, co když se tohle dozví lidi?
Co máš na mysli?
Že když Stavros Gatakis uzavře smlouvu, nic to neznamená.
Na vizitce máš napsáno prezident, ale oba víme, že to není pravda.
Řídí to maminka a tatínek.
Stavrosi, newyorský realitní trh je hodně malý rybníček.
Kdyby se to dostalo ven…
Rád jsem tě viděl, můj nový domácí.
Stavrosi.
Migueli.
Já vím, že nejsem Bůh.
Bez tebe to totiž nezvládnu.
Ty to víš. Uvidíme se uvnitř, jo?
Uvidíme se tam!
A sakra.
Musí to navazovat.
Já vím, že to musí navazovat. O to jsem se snažil.
Otec zemřel přesně před rokem.
Na tvůj svátek, Irino.
Byla veliká zima, sněžilo, a já myslela, že to nepřekonám.
Ale uplynul rok
a nevadí nám na to myslet. A zase nosíš bílou.
Proč vzpomínat?
Na zakřiveném pobřeží stojí zelený dub.
Kolem toho dubu je zlatý řetěz. Zlatý řetěz.
Co to kurva dělá?
Máš dnes zvláštní náladu. Kampak jdeš?
- Domů. - To je divné.
Máme dělat přízvuk?
To je jedno. Přijdu večer.
Sbohem, drahoušku.
Ještě jednou ti přeji štěstí a zdraví.
Když byl otec naživu, mívali jsme vždy 30
nebo 40 důstojníků.
TŘI SESTRY POUZE JEDEN VEČER
Úžasný.
Zavřel jsem oči a měl pocit, že jsem v Moskvě.
Díky.
Nemohl jsem z tebe spustit oči.
Děkuju, lásko.
Příště to víc nacvič.
To bylo fakt něco. Skvělý.
Oživila jsi to tady.
- Dala jsi tomu něco navíc. - Jo.
- Děkuju ti. - Stálo to za to.
- Zlato. - Ahoj.
- Dokázali jsme to. - Jo.
Někde se začít musí a byla jsi fakt dobrá.
Bude to už jenom lepší a jednodušší.
- Fakt skvělý. - Díky.
No tak já půjdu nahoru. Uvidíme se doma, jo?
Díky, že jsi přišel.
- Jasně. - Miluju tě.
To bych nepropásl.
- Miluju tě. - Miluju tě víc.
- Miluju tě. - Miluju tě. Ahoj.
Máme tady Four Loko, tequilu, máme kyselý pásky, ty vím, kdo dostane.
Poslouchejte. Do otevíračky zbývá 12 hodin.
A za 12 hodin toho stihneme plno.
- Jste pro? - Jasně!
- Tak co, jste pro? - Jo!
- Jste pro? - Jo!
Jdeme na to, bejby!
Adame!
Nevím. Tak.
Adame!
Tak, natáhni to.
Ty gauče dej blíž a ať směřují na západ, ale…
Jo. Jdeme na to.
Počkat. Vítěz!
- Odveta? - Víš, co…
…půjdou a dají si kafe.
Mám s tím zkušenosti.
Nejde to pokazit…
Tak jo, ukážu ti, kde se rozsvěcí.
- Proč nezvedáš mobil? - Pět minut. Přijdu.
- Hned. Jdeme. - Je to drahý. Opatrně, mami!
Na zdraví.
- Máme zpoždění! - Už jdu!
- Dělej! - Dneska je pololetka z matiky.
Vidíš ten žlutej drát?
Modrej je zapojenej do trunku.
Zelenej pruhovanej.
Dobrý, tak to nedám. Zavolám ti Uber.
Mami, ztlumíš to?
- Ne, ta je její oblíbená! - Ztlum to!
DĚLEJ TO, CO MILUJEŠ
Je to růžový.
Je to krása.
Jo.
To jsme dokázali.
Tys to dokázal.
Ne, to stačit nebude.
Dřeli jsme.
Jo. Tak…
- No tak dobře. - Jo.
Teď jsme připraveni.
Za dvě minuty se všechno změní.
Tohle není místo pro lidi, co sem nebudou chtít chodit.
Je to místo, kde budou lidi komunikovat.
Budou někam patřit.
Až tady tu energii ti lidi pocítí,
řeknou to svým kamarádům.
A jejich kamarádi to řeknou svým kamarádům.
A jejich kamarádi to řeknou celýmu světu.
- Jo. - Houpačka.
- Tak jo. Můžeš? - Jo.
JE PONDĚLÍ A HOUPU SE VE WEWORKU
A dost brzy, opravdu brzy
nám budou ty dvě budovy připadat jako vzdálená minulost.
Na budoucnost.
L’chaim.
- L’chaim. - L’chaim.
WeWork!
Tak.
Lesley, odemkli jsme dveře?
Jo.
Jsou odemčené? Občas se zaseknou.
Jo.
Je otevřeno.
Určitě?
Jo.
Jako bych odhalila pravdu.
Neměla jsem být herečkou.
Herci jsou sobci.
„Jde tu jenom o mě. Koukejte se na mě. Tleskejte mi. Soustřeďte se na mě.“
No…
Tohle je pro tebe.
Dej to někomu vhodnýmu.
- Díky. - Díky.
Škoda, že o to místo přijdeme.
Co? Přijdeme o to místo? Proč?
On ti to nikdo…
Jo, WeWork musí tohle patro zrenovovat.
Ale jsme domluvení s umělci, co už zkouší.
Můžou aspoň zůstat jejich data?
Nejspíš jo.
Nejspíš?
No to mě poser.
- Zatím. - Tak jo. Fajn.
Ahoj.
- Jak ses měla? - Dobře.
- Jo? - Jo.
- Už ta schůze bude končit? - Ne.
Je to jedna schůze za druhou a za třetí a za čtvrtou.
Jo.
Jo, je to krása.
A je to výjimečný…
To ty jsi krásná.
Díky.
Tady to je.
Tady?
Tady.
Neříkal jsi, že ta večeře bude tady.
No jo, vlastně!
- To je ten byt, co se ti tak líbil. - Jo.
- Ten s… - …výhledem do parku.
Jo, a teď tu budeme večeřet.
- Nepamatoval jsem si adresu. - Jo, jasný, fakt super.
- Máme prostě… - Jo.
Zlato, to není ten byt.
- Ale je. - Zlato, nikdo tu není.
Co to…
Říkal jsem večeře, ale je to spíš kolaudační party.
Bože můj.
Bože. To si můžeme dovolit, jo?
Ne. Ale budeme moct.
Je tu pět ložnic, ale…
Rivko.
Děkuju.
Ne, já děkuju tobě.
Je tu pět ložnic.
- Pět? - Jedna je trochu menší,
- takže tam může být medit… - Dětský pokoj.
PÉČE O DÍTĚ
INVESTIČNÍ PŘEDNÁŠKY
Když se ten podpatek sklopil,
málem jí to useklo kus prstu. Všude stříkala krev.
Výraz v obličeji toho kupce byl…
Byla to naprostá katastrofa.
A prodal jste to?
No jistěže prodal.
Sedím tady, poslouchám vás
a napadají mě jenom tři věci.
První: „Bože, má fakt skvělý vlasy!“
Druhá: „Dívám se na nápis WeWork.“
To je vaše druhá pobočka, že?
Druhá pobočka. Jsem na to hrdý.
Trochu mi přijde, že se tu snažíte získat investory.
A co je ta třetí věc?
„Není mu zima na nohy?“
Teď vážně, vybral jste místo,
co je naproti jedné z největších investičních bank na světě.
Myslím si něco správně?
Nezáleží, co vidíte, ale kdo vidí vás.
Kolik poboček chce WeWork v New Yorku otevřít?
Kdo teď v New Yorku pronajímá nejvíce prostor?
Myslím, že nejspíš J. P. Morgan.
Pozdravte, pane Dimone.
Pane Dimone, za tři roky vás předeženeme. Za tři roky.
Ale ne. Bez urážky.
Ale myslím to zcela vážně.
Budoucnost práce vypadá odlišně.
Venku čeká nová generace, je to hodně lidí. Rozumíte?
Nepřemýšlí jako jejich rodiče, neoblékají se tak ani tak nepracují.
Proč by chtěli kanceláře jako jejich rodiče?
Nemám pravdu?
Mladí chtějí, aby to byla zábava, aby to bylo vzrušující, inspirativní.
A naštěstí pro nás
s tou vizí okamžitě souzněli všichni, co nám ta místa pronajímají.
WeWork je nejen společnost.
Je to hnutí.
Jsou to miliony a miliony lidí, co říkají:
„Nechci si něčím jenom vydělávat.
Chci tím žít.“
V příštím životě chci být vámi.
Scotte.
Dámy a pánové, Adam Neumann!
Děkuji.
Myslím, že jsem vůbec ničemu nerozuměl,
ale kéž bych to tak řekl já.
- Beru to jako kompliment. - Prosím.
- Děkuji. - Adame.
Bruce Dunlevie z Benchmark Capital.
Bruci.
Chci na prohlídku.
Jasná věc.
Někdo to má v sobě.
Je to hvězda.
Překlad titulků: Karel Himmer