У когось є питання?
Вечірки – визначна риса цієї ради.
- Він маніяк. - Схиблений.
- Це принизливо. - Ось розрахунки.
СЕРЕДА 18 ВЕРЕСНЯ 2019 РОКУ
Заходьте.
Ми готові голосувати.
Є клопотання по Томовій презентації?
- Заявляю. - Хтось підтримує?
- Підтримую. - Заявлено й підтримано належним чином.
Хто за – скажіть «так».
Так.
Хто проти?
Клопотання прийнято.
Дзвоніть у його офіс, хай їде сюди.
Офіс Адама Ньюмана. Я викличу його з зустрічі.
- Не відповідає. - Зв'яжися з Естер.
Так. Я розумію, що це терміново.
Так. Добре. Дякую.
Він же в країні?
Його офіс каже, він скоро приїде.
Дякую.
Зайди в квартиру.
Бо це робота третього помічника, Естер.
Я й не таке робила, коли була третьою.
То ви розумієте, в чому проблема.
РЕМОНТ КУХОНЬ
Так. Розумію.
Добре. Троє до вас не розуміли.
Річ у фен-шуї. Він тут… неправильний.
Взагалі.
Заходиш і відчуваєш… Наче… клаустрофобію.
- Авжеж. - Хочеться, підняти стелю.
Щоб нарешті дихалося вільніше.
Щойно я зайшов, одразу подумав: треба більше простору.
Саме це потрібно. Просто…
Уставайте й гаруйте!
Так!
Походіть, роздивіться все. Зробіть заміри.
- Що захочете. - Добре.
Так, моя любове.
- Зустрінемося в машині. - Ти точно готовий?
- Так. Авжеж. Уперед! - Гаразд.
Коханий, ти без сорочки.
Хай хтось дасть мені сорочку.
Бачу його.
- Привіт, Крісе. - М-р Ньюман.
А ти хто?
- Естер. Ваша третя помічниця. - Естер?
На першій лінії Філ.
Ні, Філ не сумісний з моїм похміллям.
Він каже, це терміново.
У нього все терміново.
- М-ре Ньюман, будь ласка. - Крісе.
- Ви можете взяти його з собою? - Ні.
Гучніше, Крісе! Гучніше!
WEWORK ЦЕНТРАЛЬНИЙ ОФІС ГАЛАКТИКИ
Ну…
Доброго ранку!
- Доброго ранку, Адаме. - Вітаю!
- Радий вас бачити. - Здох.
Адаме, рада директорів скликала термінові збори.
Чудово. Потім займись оцим.
РЕБЕККА НЬЮМАН
Можеш сходити в Bonberi Mart
і взяти мені «Цезарь» з вакаме, поки він ще є?
- Чому ти мені не подзвонив? - Адаме…
статтю надрукували.
АДАМ НЬЮМАН СТВОРИВ WEWORK І МОЖЕ ЇЇ ЗНИЩИТИ
Чорт!
Будь наполегливіший
Зберися, чувак! Зберися!
Двері відчинені.
Рівко, рада зарубає IPO.
Ми особисто вивели 380 мільйонів доларів у рахунок наших акцій.
Триста вісімдесят мільйонів, Рівко.
- Глянь на мене. - Триста вісімдесят.
Подивися на мене.
Страх – це вибір.
Вас перевірила служба безпеки.
Добре.
Ти – наднова зірка.
Ідеально.
Сьогодні ми укладемо чудову угоду, хлопче.
Чудову угоду.
- Дякую. Ви все відпрацювали? - Прошу.
- Він готовий? Знає слова? - Ми тренувалися.
- Так. - Добре.
Вітаю. Адам Ньюманн з «Повзуни».
ДВАНАДЦЯТЬ РОКІВ ДО ТОГО
Ми пропонуємо те, що повністю змінить ваше життя.
Повзунки з наколінниками.
НАКОЛІННИКИ ДЛЯ ДІТЕЙ «ПОВЗУНИ»
Хлопчику, йди до мене.
- Іди до мене, хлопчику. - Це…
- Не розумію. Він же повз. - Сер…
- Дайте мені секунду. - Сер.
Чи зростатимуть прибутки від вашого бізнесу?
Різниця між хорошою й чудовою ідеєю – масштабування.
Це можливість струснути індустрію моди,
змусити конкурентів стати навшпиньки.
Моя сестра Аді це продемонструє.
Розкладний каблук для активної жінки.
Бо ніколи не слід жертвувати стилем заради зручності. Так?
Повзи, хлопчику. Повзи до мене.
Бачите? Він повзе.
Дивіться на коліна.
ПІДПРИЄМНИЦТВО 301 КОНЦЕПТУАЛЬНЕ ЖИТТЯ
Є кілька кольорів,
від темно-червоного до бузкового.
Бежевий, вишневий,
коричневий, темно-коричневий…
Не хотів цього робити, але, Ніколасе, нам потрібна ця угода.
Від чорного до… шартрез…
Чорт! Чорт!
Ніколасе, друже, ми ж домовлялися.
- Я… Це… - Найповільніший ліфт у Мангеттені.
Може, й в усьому світі.
Точно.
Веселий вечір п'ятниці?
- Ви ж розумієте. - Так.
- Тайська їжа? - Китайська.
- Китайська! - Ага.
Гей. Хочете випити?
Знаєте, я щойно забрав свою їжу…
Приносьте її. Мені байдуже.
Хай просмердить мені квартиру. Я таке люблю.
Запрошуєте мене випити до себе?
Мм, це так дивно?
Ми ж… сусіди.
У Нью-Йорку це трохи дивно.
Я не з Нью-Йорка. Я з Ізраїлю.
І там такому зовсім не дивуються.
Там люди весь день ходять одне до одного в гості.
Ваші сусіди – ваші найкращі друзі.
Моя сестра саме їде додому.
Ми живемо вдвох. Вона, до речі, супермодель.
Але ми будемо раді товариству, якщо ви захочете зайти випити.
Я не наполягаю.
Може, на одне пиво. Швиденько.
…уникаючи контакту очей.
І я запропонував сестрі змагання: хто познайомиться
з більшою кількістю сусідів за місяць.
Знаєте, хто перемагає?
А де ж ваша сестра?
От-от прийде.
Чорт. Думав, у мене є упаковка пива.
У мене в холодильнику є Heineken. Можу збігати.
Чудово. Прекрасно.
Прекрасно.
Потрібен соєвий соус?
- Так. Авжеж. - Захопіть і його.
Наступний – Адам Ньюманн.
Уявіть собі таке.
КОЛЕДЖ БАРУХА
Ви щойно звідси випустилися. Маєте шикарний диплом.
Влаштувалися на свою першу роботу. Скільки заробляєте?
Початкова зарплата випускника коледжу в Нью-Йорку – 41 000$.
Вирахували податки – вже 29 000$.
Де вам жити?
Середня річна плата за двокімнатну квартиру в місті:
тридцять вісім тисяч доларів.
Тож забудемо про неї.
Однокімнатна: 32 000$.
Забудемо про Мангеттен.
Буде їздити електричкою з Гобокена?
Чи поромом зі Стейтен-Айленда?
А тепер уявіть собі, що живете в місті
в сучасному будинку з усіма вигодами
й платите значно менше.
Я говорю про спільне проживання.
Спільні простори, витрати, переживання, спогади…
спільне життя.
Вітаю вас у «Концептуальному житті».
КОНЦЕПТУАЛЬНЕ ЖИТТЯ
Прошу.
Народ, ви ж венчурні інвестори. Активніше.
Схоже, це гуртожиток.
Саме так. Дякую.
Я вчуся в коледжі, щоб отримати роботу
й заробляти гроші, щоб не жити в гуртожитку.
А хто прибиратиме в туалетах?
Ви. Ви й інші мешканці.
Це ж ваш туалет. Ваш.
То це навіть гірше, ніж гуртожиток.
Я трохи старший за більшість з вас,
тож розкрию вам маленький секрет.
Ви до кінця життя намагатиметеся
відтворити те, що маєте тепер.
Кожний будинок у Гемптонс, поїздка у Веґас чи парубоцька вечірка –
спроба відтворити це. Цю мить.
Ви все життя будете гнатися за цим почуттям.
І ви можете долучитися до проєкту тепер, коли він вартий п'ять мільйонів,
або пізніше, разом з усіма, коли його оцінюватимуть у сто мільйонів.
Дуже дякую, але я звертався не до вас.
Містере Сільвестро.
Мені потрібне не «відмінно» з бізнесу в міському коледжі.
Не ображайтеся. Мені потрібні інвестиції.
Ви інвестували понад триста мільйонів у стартапи, пов'язані з нерухомістю.
І хоч яка була ваша найуспішніша інвестиція, цей проєкт
принесе вдесятеро більше.
От якби ви свою впевненість продавали,
в неї я б інвестував.
А це не для мене.
Згоден з вашими однокурсниками. Не хочу мити спільні туалети.
Швиденько викладу вам ще дві ідеї.
«Повзуни» – повзунки з наколінниками.
Якщо діти не плачуть, це не значить, що їм не боляче.
І ще: жіночі туфлі з розкладним каблуком,
який зчинить бурю в індустрії моди.
Я серійний підприємець.
Мені лише потрібний офіс і початкові інвестиції.
Що думаєте?
Я думаю, що ви або станете мільярдером,
або вас заарештують.
Дякую за приділений час.
Що ж… Наступний…
Адаме. Гей.
У мене нема п'яти мільйонів,
але… я можу організувати тобі дешевий офіс.
У моєму будинку.
- У Брукліні. - У Брукліні?
«Jordan Parnass».
Джордане.
Джордан Парнасс. Радий знову зустрітися, брате.
- І я радий. - Радий зустрітися…
Мене звати Міґель.
Я працюю в «Jordan Parnass».
Бренд «American Apparel».
«American Apparel». Гарний одяг.
- Так. - Мені подобаються їхні топіки.
Я працюю в архітектурній фірмі, яка будує їхні магазини.
- Архітектурна фірма. - Ага.
Тож ти… не з «American Apparel»?
Ні. Ми ж уже спілкувалися. Ти це знаєш.
У мене є дівчина.
Ти залицявся до неї на дні народження.
- Що? - Ліса.
А я платив за шоти. Пам'ятаєш?
- Я заплатив… - Шоти.
- Шоти! - Шоти!
- Раз, два, три, чотири. - Раз, два, три, чотири.
Через задні двері!
- Міґель… - Маккілві.
- Точно. Міґель Маккілві. - Міґель Маккілві. Авжеж.
- Так. - Годі тобі.
- Авжеж я тебе пам'ятаю. - Авжеж.
То розкажи мені про офіс.
Я можу тобі його показати.
Добре. Їдьмо.
- Шоти! Точно. - Шоти! Так, я там був.
- Зачекай. П'ять матерів? - Ага.
Багато ж ти молока смоктав. Не дивно, що такий високий.
Це був матріархальний колектив. Без чоловіків.
Мене виростили в комуні.
- Тебе виростили в комуні? - Ага.
А мене – в кібуці!
Ми з тобою споріднені душі.
- Це ж треба. - Клас.
Ось він.
Так!
Ого. Ось як усе починається.
- Так. - Я зараз замовкну.
Хочеш побачити його?
Побачити його?
Леррі та Сергій заснували Google у гаражі.
Безос починав у Starbucks.
Ти будеш першим мільярдером, який починав у підсобці.
Чудова буде історія.
Я не хочу бути мільярдером. Хочу бути трильйонером.
То яка вартість оренди?
За місяць – 750.
- Потягнеш? - Щось придумаю.
ВЕЧІРКА НА ДАХУ! СЬОГОДНІ ВВЕЧЕРІ – ДІДЖЕЙ І МОДЕЛІ
УСЕ Є (БЕРІТЬ СВІЙ АЛКОГОЛЬ) (ВХІД – 20$)
Бажаю добре розважитися. Дякую, що прийшли.
Може, будеш організатором вечірок?
Я не організатор вечірок. Я серійний підприємець.
Не забувай. Добре?
Я це роблю, лише щоб заплатити за офіс.
- Вибачте. - Дякую, що прийшли. Гарного вечора.
Даруйте, я намагаюся пройти до виходу.
Вибачте.
Ні, ми гроші не повертаємо.
- Гаразд. - Нічого.
Лишіть собі. Купіть сорочку.
- Купити сорочку? - Ага.
Це улюблена майка моєї сестри. Сіточка.
Знаєте, сіточка?
- Ми знайомі. - Знайомі?
- Ага. - А з павичем ви знайомі?
- Знайомі з павичем? - Ні.
Бо сьогодні я павичую.
Ну, в павичів нема сосків.
Авжеж є. У всього є соски!
Гей. Хто це?
Не знаю.
Запрошу її на побачення.
Зачекайте. Гей.
Шалом.
Я не почув вашого імені.
Чи скажу я незнайомцю, вдягненому в сіточку,
який зайшов за мною в ліфт, своє ім'я?
- Ні, не скажу. - А я Адам.
Адам Ньюманн. Це моя вечірка.
Бачите, тепер ми знайомі.
Але ви все ще в сіточці.
Якби був не в сіточці, ви пішли б зі мною на побачення?
Я не хожу на побачення.
А ви їсте?
- Могли б повечеряти разом. - Бувайте.
Розповіли б мені, чому не ходите на побачення.
Хоч скажіть, хто вас привів на мою вечірку.
Махнувши руками вперед, присядьте. Уткатасана.
Покладіть руки на блоки. Якщо хочете, витягніть задню ногу.
Видихніть.
ВМС ІЗРАЇЛЮ
Піднімаємося.
Переходимо в Сакхасану. Легка асана.
Піднесіть долоні до серця.
Намасте.
Лехаїм.
Поаплодуємо вчительці.
Давайте.
- Прекрасне заняття. - Дякую.
- Прекрасне. Просто… Я… - Дуже дякую.
Потік такий був… поточний.
- Дуже дякую. - Ага.
Досі тіло гуде.
Зазвичай я ходжу на заняття для просунутих,
але вирішив заскочити, глянути, як справи в початківців.
- Невже? - Так.
- І в кого ви займалися? - У всіх найкращих ґуру.
- У всіх? Дивовижно. - Ага.
Але зараз у мене нема ґуру.
Шукаю нового.
На лихо для вас, я не ґуру. Я йоґіні.
Йоґаніні?
Я не це сказала.
Може, поясните мені різницю
за маленькою перекускою?
Може, просто поґуґлите?
Не буде коли: я ґуґлитиму, як лікувати розтяг паху.
Дуже дякую, що прийшли на заняття.
Можете залишити пожертву у вазі.
Намасте.
Привіт.
Так, так.
Ви теж купуєте продукти тут. Яке маленьке місто.
І ви сюди ходите? За 70 кварталів від дому?
М'ясні тюфтельки без м'яса – це фантастика.
А ви прийшли по один банан.
Люблю свіжі продукти.
Дякую.
2,49.
За банан?
Не хочете перевірити, чи він вартий 2,49?
А вартий того, щоб так далеко по нього йти?
Заради побачення з вами? Звісно.
Сходимо випити.
- Люблю випити. - Один келих.
Люблю один келих.
- Не профукайте шанс. - Чого б це я його профукав?
- Профукав. - Випрошуєте побачення два тижні
й запізнюєтеся на 45 хвилин?
Знаю, знаю.
Ваша правда. Пробачте.
Дозвольте пояснити.
Я укладав угоду. Дуже важливу.
Не знаю, чи вже казав вам, та я серійний підприємець.
Так, ви всім на вечірці казали.
- Що вам принести випити, сер? - Я питиму те, що вона.
Ось що буде:
я доп'ю келих цього вина за 22$,
а тоді піду.
Якщо хочете гнівно вибігти, знадобиться енергія.
Тому пропоную поклювати.
Закуски тут ще привабливіші, ніж основні страви.
Я строга веґанка.
Навіть такіто не з'їсте?
Ні. Я веду рубрику для велнес-блога своєї кузини Ґвінет.
Ґвінет? Це та, яка… Пелтроу?
Вона звичайна людина, ясно?
Дуже симпатична людина.
Я майже допила.
Нам… слід зробити замовлення.
Попереджаю: я схиблений на ЗСЖ.
У моє тіло не потрапляє нічого нечистого.
Моє тіло – мій храм.
Брехня. Брехня.
Брехня.
- Брехня? - Брехня.
Ви, друже, брехло.
Відколи ви прийшли й сіли, кожне ваше слово – брехня.
Ви спітніли, бо їхали на ровері.
Штани м'яті, бо ви заправляли їх у шкарпетки.
І ви не схиблені на ЗСЖ. Ви курите, як паровоз.
У вас плями на пальцях, і від вас, до речі, тхне димом.
А закуски ви хочете замовити, бо не маєте грошей.
І нарешті: ви запізнилися не тому, що укладали важливу угоду.
А тому, що ви придурок.
А ви сама?
А що я?
А ви сама? Вчителька йоги?
Зробите світ світлішим і яснішим,
навчаючи кількох знуджених домогосподарок з Іст-Сайду
нюхати власні дупи?
Хто б говорив, що я брехло.
Я бачив, скільки грошей ви заробили за урок.
Купу грошей.
Ви про вазу для пожертв?
- Авжеж. Це завжди пожертви. - Усе забирає власник залу.
Я ще навчаюся, тож мені платять по долару за учня.
Як стриптизерці.
Я заплачу.
Вашим компаніям ніколи не стати успішними.
Ви ніколи так не досягнете просвітлення.
Принаймні я в щось вірю.
- І як це розуміти? - Одяг для дітей? Серйозно?
- Що ви знаєте про дітей? - Знаєте, чого у світі багато? Дітей.
- Знаєте, що їм завжди потрібно? Одяг. - А чого вас це хвилює?
Хочете піти звідси?
Ви, бляха, жартуєте?
- Мені здалося, я піймав сигнал. - Боже мій.
Ні, зачекайте.
Я забув бумажник.
Опускаємося, притиснувши лікті до ребер, на видиху. Чотири, три…
Адаме.
Що ви хочете?
Вибачте за втручання.
Відпочиньте в позі дитини.
- Вам сюди не можна. - У мене зустріч.
- О боже. - Мене не обдуриш, містере «йоґаніні».
- Що ти робиш? - Я тобі й на секунду не повірю.
Ребекко, якісь проблеми?
Так. Проблема в тому, що я тебе бачу наскрізь.
Бачу.
Під «намасте», пахощами, статуетками Будди ховається брехун.
Але мене ти не обдуриш.
Я був на твоєму сайті.
Вісім занять на день плюс футболки, плюс дорогезна свячена вода.
Ти добре заробляєш.
Він добре заробляє. Добре.
А заробіток у тебе добрий,
бо ти називаєш інструкторів «учнями», але платиш їм, як стажистам.
Ось як буде.
Не ти даватимеш Ребецці долар за кожного учня,
а вона тобі. І ще залишатиме собі пожертви.
Ти зрозумів?
Взагалі-то, ти нічого не маєш…
Інакше я відкрию для неї її власну студію.
Ми заберемо всіх твоїх учнів.
Вони перейдуть, бо ми їм платитимемо.
А через те, що клієнти ходять сюди заради неї, а не заради тебе,
ми й клієнтів усіх у тебе заберемо.
Це вона просвітлена. Не ти.
Я підприємець
і живу заради потрясінь.
Дякую за вино.
Після коледжу я поїхала в Лос-Анджелес і знімалася в кіно.
Я дізналася дещо про себе й про світ.
І це все.
Що ти дізналася?
Як перемогти в грі під назвою «життя».
Як перемогти в грі під назвою «життя»?
- Так. Я розумію. Це… - Скажи мені.
- Поділися секретом з… - Не можу. Ти не зрозумієш.
- Не зрозумію? - Ні, не зрозумієш.
Я зрозумію.
- Ні, я не… - Зрозумію.
- Скажи, скажи. - Перестань.
- Як перемогти в цій грі?
- Як перемогти в грі під назвою «життя»? - Годі!
Як перемогли?
У чому секрет? Я мушу знати.
На нашому побаченні…
ти сказала…
Ти сказала, що мої компанії зазнають невдачі.
Ти справді так вважала?
Так.
Думаю, це тому…
що тобі байдуже, що продавати.
За твоєю діяльністю не стоїть намір.
Що для тебе важливо?
Що тобі небайдуже?
Розумієш? Треба любити ще щось, крім грошей.
Авжеж.
Коли ти був найщасливіший?
Це легко. У дитинстві.
У кібуці.
- Ти виріс у кібуці? - Ага.
Я не знала, що вони ще існують.
- І який був той кібуц? - Вони існують.
Він був наче літній табір в Америці.
Ідеальний.
Будуй свою справу на цьому почутті.
Роби, що любиш.
Так ти переможеш у грі під назвою «життя».
Вийдеш за мене?
Ні.
Ще ні.
Ну й що, що сьогодні День Подяки?
Працюйте, нікчемні покидьки.
Відкрийте магазин.
Річ не в Дні Подяки, а в мережах постачання.
Якщо у вас нема матеріалу…
- Привіт. - Привіт.
Починається напружена…
- Мені зайти пізніше? - Ні.
Треба, щоб ви його відкрили. Байдуже як.
Як справи?
Підніміть свій зад і відкрийте його. Ви написали цей розклад.
Я вас чую. Ми все вирішимо. Відправлю свіжий розклад…
Хочеш почати зі мною бізнес?
- Це для відкриття в січні. - Авжеж.
Хочеш знати, що за бізнес?
Так. Звісно.
Це спільне офісне приміщення.
Те саме, що я пропонував у «Концептуальному житті»,
але тепер це офіс.
- Клас. - Тобі подобається?
- Дуже. - Дуже?
А чому я?
Потрібен архітектор, якому я не мушу платити.
Що ви тепер скажете? Ви хоч чули, що я казав?
Я згоден.
- Звук вимкнув? - Призначу зустріч з власником.
Краще увімкни, бо клянуся Богом…
- Я цілком розумію. - Розумієш?
Ти взагалі мене слухаєш?
Слухав. Увесь цей час.
Це початок нової ери.
Ери ґіґ-економіки, одиночних підприємців.
Ери, коли кожен з нас – власник бізнесу,
і коли бізнес – це ми.
- Як каже JAY-Z… - Я знаю, що таке коворкінґ.
Тоді знаєте й те, що це ідея на мільярди, за обережними оцінками.
Мільярди?
- Мільярди. - Мільярди.
- Може, навіть більше. - Легко.
Ви тепер ледь за оренду платите
і хочете, щоб я віддав вам увесь поверх?
Ви проштовхуєте – вибачте, скажу це – дуже тупу ідею
з виробництва дитячого одягу.
Тупу? У світі багато дітей. Рецесії не станеться.
І нічого не знаєте про нерухомість.
У мене диплом архітектора.
У нього диплом архітектора.
І це ви, Рендалле, нічого не знаєте про нерухомість.
І знаєте, чому я так думаю?
Бо якби знали, у вас не було б порожніх поверхів.
- Бажаю гарного дня. - Ні.
- Завтра принесемо презентацію. - Ні.
- Завтра ми принесемо вам презентацію. - Будь ласка, не треба.
- Обіцяю… Ні. - Ні. У тій презентації…
- скільки? 17 сторінок? - Ага.
Здебільшого – картинки.
- Не приносьте презентації. - Ні, ні.
Що ви втрачаєте, крім можливості заробити мільярди?
- Завтра. - Гаразд. Ідіть уже.
Нам потрібний бізнес-план.
Ти ж йому сказав, що він у нас завтра буде.
У кожній історії про успішний бізнес є місце недоспаним ночам.
Гаразд. Що ж, ми візьмемо їжі, напоїв…
Ні, не ми. Ти.
Моя сила в продажах. І я продав йому ідею.
Тепер твоя черга. Створи 17 сторінок.
- Сімнадцять. - Але ж ти його не вмовив.
Умовив. Просто він про це ще не знає.
ДЛЯ ОФІСІВ
Чорт!
Ходімо, бо запізнимося!
- Давай, не барися. - Ще п'ять хвилин!
Чудово.
- Ти пітнієш як свиня. - Знаю.
Рендалле, як і обіцяли: презентація на 17 сторінок.
Ось вона. «Greendesk».
«Greendesk».
«Greendesk» – вибір екологічно свідомих клієнтів.
Тут мова про робочі місця.
НОВИЙ РОБОЧИЙ ПРОСТІР – ТУТ.
Розумієте, компанії, що намагаються дбати про екологію.
- Еко-воїни. - Еко-воїни.
- Акцент на майбутньому. - Точно.
Спільне проживання на планеті.
Вимушений визнати…
це справді вражає.
Але коли ви переходите до розростання, оренди на короткі терміни,
невідомих суборендарів…
для мене це занадто ризиковано.
Ні. Залишіть собі.
У нас є примірники для кожного потенційного інвестора.
Це ваш. На пам'ять.
Добре. Дякуємо, що приділили час.
- Ходімо. - Зачекайте.
Про яких інвесторів ви говорите?
Хто наступний?
- «Arker», так? - «Arker».
«Arker», а потім «Two Trees».
Ходімо.
Одну хвилинку.
Я б хотів ще раз глянути.
Сторінка шість.
- Ну? - Чудова енергія.
Чудова. Чудова енергія.
Почнемо водити екскурсії завтра, так?
- Екскурсії? - Екскурсії.
Нам потрібні столи.
Міґелю, ми продаємо не столи.
Ми продаємо досвід.
- Ми? - Стиль життя.
- Спільність. - Так.
Ну ви хоч згодні, що зі столами було б краще?
Ні, не згодні.
Але…
Блок з двох столів це…
- Два метри на півтора? - Так, два на півтора.
Зроби мені послугу. Ляж.
- На підлогу? - Так. Ляж.
Давай, лягай. Сядь отут.
Твоя голова… Так. Чудово.
І ти, Рівко. Заради мене.
- Справді? Тут брудно. - Так. Лягай. Прошу тебе.
Усе не так погано.
- Так. Поряд з його головою. - Ну не знаю. Тут брудно.
У нього така велика й гарна голова.
- Так добре? Ти це собі уявляв? - Так. Ідеально.
Це чудово.
Отже… блок з двох столів
це Міґель помножений на Рівку.
У 20-х тут була шоколадна фабрика.
Якщо глибоко вдихнути… відчуєте запах какао.
- То ізострічкою позначені столи? - Саме так.
Так.
А які будуть столи?
Міґелю.
Я принесу каталог.
Так.
Це моя улюблена частина.
Тут ми встановимо гральні автомати.
А там буде справжній бар.
Усе буде безкоштовно.
Удень – комбуча, ввечері – два напої за ціною одного.
Так.
Ну, не знаю.
Послухайте.
Якщо шукаєте офіс, щоб працювати від дзвінка до дзвінка,
це не для вас.
Скажу відверто.
Я хочу, щоб ви почали з двох столів і зайняли весь поверх.
Щоб познайомилися тут з дружиною.
Щоб знайшли нового бізнес-партнера,
граючи в пиво-понг,
так напилися, що на другий день прийшли б аж в обід.
Щоб ви прочитали статтю в нашому інфолисті, й у вас
виникла б ідея, що змінить ваше життя.
- Ага. - Я хочу, щоб ви будували мрії,
знаходили себе.
І щоб ви не боялися терпіти невдачі.
Це важливо.
Найважливіше.
Можна внести депозит?
Авжеж.
Міґелю, неси контракт.
Без масла, без сиру. Нічого подібного. Добре?
Так. Щось випити?
Гаразд. Це.
- Чудово. - Дякую.
А вам що, сер?
Адаме, що з тобою?
Дай мені хвилинку, будь ласка.
Одну хвилинку.
- Ти в нормі? Куди ти? - Так.
Вибачте. Дайте нам хвилинку. Дякую.
Після падіння – продаж акцій без покриття, ліквідація.
Моя ідея реалізується.
Певна її версія.
Це ж ви були суддею на бізнес-змаганнях у Баруху?
- Так. - Я Адам Ньюманн.
Точно. Вибачте, це було давно.
І ви дуже помилилися, відмовившись інвестувати.
Дуже помилилися. Я заснував компанію,
і ми плануємо заробити в перший рік двісті тисяч.
- Оце так. - Ага.
- Ви сказали, двісті тисяч? - Так. Двісті тисяч.
- Мої вітання. - Двісті тисяч.
Стільки заробляє моя секретарка.
Вам бракує кількох нулів.
Був радий вас бачити, Адаме.
Смачного вам.
Гей.
Ми… можемо піти звідси? Ходімо.
- Ти впевнений? - Так. Ходімо. Будь ласка.
- Добре. - Так.
Що там сталося?
- Не слід мені було підходити. - Чому? Хто ті люди?
Байдуже.
- Байдуже. - Адаме, подивися на мене, благаю.
Мої досягнення – фігня. Фігня!
Твоя правда.
Ти нічого не досяг…
порівняно з тим, чого досягнеш.
Я це знаю. Ти можеш створити більше, ніж «Greendesk».
Але ти мусиш це показати.
Інакше вони тебе не поважатимуть.
Змусь їх це побачити.
Що побачити?
Що побачити, Рівко?
Що ти наднова зірка.
Рівко.
У тебе вже добре виходить.
КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ ПРОДАЖ
Ґранд-стріт 154.
За квартал від Бродвея, неподалік від фермерського ринку.
- Купа ресторанів. - Купа.
- Чудово. - То ви… націлилися на Мангеттен.
У мене чудова будівля на Плімут-стріт. Забудьте про Мангеттен.
Міґелю, згодні?
Я говорю не лише про Мангеттен.
А й про Лос-Анджелес, Лондон, Париж і Дубаї.
Ясно. Нічого собі. Послухайте.
У певний момент життя
ви мусите спитати себе: «Коли треба зупинитися?»
То купіть нашу компанію.
Ясно.
Ти не намагався переконати його переміститися в Мангеттен.
Якби він погодився…
Але ти знав, що він не погодиться.
Міґелю, на попередній роботі ти скільки заробляв? 15$ на годину?
Вісімнадцять.
Ми щойно заробили 500 000 за двадцять хвилин.
Поздоровляю.
Ми довели, що ця ідея дієва.
Тепер нам не зможуть сказати «ні».
Будьмо.
- Ні. - Ні.
- Власне…
- Ні. - Ніколи.
Ні.
Ні. Ні? І все? Просто ні?
Хлопці, ми все ще виповзаємо з руїн обвалу на ринку нерухомості.
Потрібні надійні орендарі.
А у вас кредитна історія, як у студентів.
Я не здам вам в оренду нічого. І, скажу чесно,
не думаю, що інші здадуть.
Повертайтеся в Бруклін.
Ви знаєте той ринок.
У нас з колишнім партнером договір про неконкуренцію.
Ми… не можемо повернутися в Бруклін.
Що ж… Не дуже розумно.
- Ні. Я… - Вибачте, сер.
- Я не бачу вас у розкладі. - Бріджит, я…
відправив у четвер листа.
Назвіться ще раз, будь ласка.
- Адам. Адам Ньюманн. - Ясно. Адам Ньюманн.
Ми шукаємо місце для головного офісу в Мангеттені, і…
Вибачте. У нас нема вільного часу для зустрічі.
Може, я передзвоню в інший час?
У нас є ваші дані. Ми призначимо вам зустріч.
Ні… Що ж, дякую. Останнє питання.
Повторюю: у нас не призначена зустріч.
Я міг би під'їхати завтра,
- прямо в офіс. - Завтра день розписаний.
- Останнє… - Гарного дня, сер.
Що за день…
Люди, люди…
А в тебе як пройшов день?
Добре.
Просто добре?
Так, добре.
Справді добре, чи просто добре?
Просто добре.
Добре.
Гей.
Вибач. Це так по-дурному.
Просто…
Колись я почувалася в студії, наче вдома,
а тепер, щоразу, як заходжу,
чую запах розчинного супу.
Він усе одно не справжній «йоґаніні».
Я наче відчуваю концентрацію солі,
страждання тварин, підробку й брехню.
- Гей. - Я думала, що це моє.
Думала: «Це воно. Це моє. Це твоє. Це твоя фішка.
Ти вдома».
- Я не можу… - Ні, ні.
Я не можу знову стати ніким.
Ти не станеш ніким.
Рівко.
Не хотів тобі казати, але якось я бачив його в черзі за куркою.
Ти варта більшого.
Ти лідерка.
Ти вчителька. Ти мисткиня.
Феноменально талановита.
У житті є ще стільки всього.
Ти ще в дорозі. Ти знайдеш своє.
Ти справді так думаєш?
Ні.
Я в цьому впевнений.
Спустися на підлогу.
На підлогу.
- На підлогу? - Так.
Гаразд. Спускаюся на підлогу.
Привіт.
Стань на одне коліно.
На одне коліно?
Так.
Так?
Так.
Так?
- Так. - Ні.
- Так. - Ми це зробимо.
Так. Так!
Я втілила тебе.
Ти це так називаєш?
Це правда. Це реально.
Справді?
Заплющ очі.
- Очі заплющив. - Добре.
Якщо слатимеш у світ позитивні вібрації…
світ відкриє двері.
Не смій. Ні.
Зосередься на духовній енергії,
на випроміненні вібрацій.
Відчуваєш?
- Мм, відчуваю. - Справді?
Так.
Гаразд.
Адаме.
- Мене кличе всесвіт. - Що?
Чорт.
Євґеній Рисаков.
У мене зустріч з Євґенієм Рисаковим.
Ти чарівниця.
Треба сказати Міґелю.
Це ти зробив. Не я.
Ну, не знаю.
Щось відбувається, і мені це подобається.
Непогано.
Але тобі слід було надіти краватку.
Але ж у мене V-подібний виріз.
Ні. Він шаровик.
З родини шаровиків.
Спочатку – місця для паркування.
А тепер ми оплачуємо оновлення опалення й вентиляції?
Усе добре.
Піди в магазин і купи йому вентилятор.
А я тут розберуся з дуетом Фріка й Фрека.
Хлопці…
у мене десять хвилин.
Гаразд. Ну…
Ми вирізняємося тим, що ми не простий коворкінг.
Ми – стиль життя.
Дякую, снодійна людино.
Знаєте, цей простір… нам не підходить.
Не підходить.
Але – дякуємо.
- Ходімо, Міґелю. - Не підходить?
Ні. Дякую за приділений час.
Дуже дякую. Ми цінуємо…
Чому ні?
Ну…
У вас вікна лише на північ і схід, вид на інші будівлі.
Вікна з акрилу. Підлога – катастрофа.
Наче в зоні військового конфлікту.
Потрібно заливати підлогу.
- Так? Заливати. - Так.
Це просто біда.
Упевнений, у березні тут як у бетонній домовині, так?
З вересня по березень.
І тут стільки асбесту,
що в Міґеля виросте пухлина до того, як він звідси піде.
Найкраще, на що тут можна сподіватися… Ти згоден?
Це нудний функціональний простір.
А хіба не це ви шукаєте?
Ні. Навпаки.
Ми створюємо дещо інше.
Ми будуємо громаду.
Стиль життя.
Не ображайтеся, але ніхто не носитиме футболку,
на якій написано: «Рисаков і партнери».
- Але з нашою участю – носитимуть. - Гаразд, базікало,
як ти це влаштуєш?
Я вам розповім.
А ще краще –
покажу.
Будь ласка, йдіть зі мною.
Ось… Ось який вигляд має майбутнє.
Хай буде світло.
Відкриті простори, в яких люди говорять, творять, їдять і грають.
Тут роблять бізнес, зав'язують дружбу, творять спогади…
і може… навіть закохуються.
Якщо ви цього ще не бачите, то, може, відчуєте.
Ти бачив ці фото?
Це жахлива будівля.
Річ не в будівлі,
а в людині.
Він інвестор. Зрозумів?
А нам потрібний інвестор?
Інвестор дасть нам грошей.
А гроші відкриють доступ до хороших будівель.
То який план? І як ти переконаєш його інвестувати?
Адам це втілить.
Я хочу бути вашим партнером.
Нам не потрібен партнер. Вибачте.
Не партнер. Інвестор.
Ви готові назвати ціну?
Не можна просити дуже мало.
І не можна нахабніти.
У всіх є ціна.
Я хочу її почути.
Можна… Покажеш мені цю ціну?
Це жарт?
Не можна на зустрічі з Євґенієм Рисаковим сказати:
«Гей, наша компанія,
у якої нема співробітників, продажів і будівель…»
У нас навіть назви нема.
І ми кажемо, що коштуємо чотири з половиною мільйони?
Міґелю, в нас сотні будівель.
Ми просто їх ще не придбали.
Оцінка – це лише сума, яку хтось хоче заплатити.
Річ не в грошах, а у вартості.
У тому, як ти сам себе оцінюєш.
Адаме, це божевілля.
Адаме. Нам так не можна робити.
Ми виставимо себе ідіотами.
Чотири з половиною мільйони?
- Адаме, будь ласка. - Міґелю.
Ти пропустив нуль.
Сорок п'ять мільйонів.
П'ятнадцять мільйонів за третину акцій.
Я не можу стільки інвестувати.
Як перекласти «цхай»?
Вісімнадцять.
Вісімнадцять – щасливе число в івриті.
Це значить, що ти благословляєш мене й мої інвестиції на довге хороше життя.
Додай вкінці 18 центів – і я згоден.
П'ятнадцять мільйонів 18 центів за третину акцій.
Мій юрист вивчить документи.
Я не спитав…
Як ви називаєтеся?
Ми мусимо якось назватися.
Ми мусимо.
«Ми».
Ми.
- Ми… Ми живемо. - Ми мріємо.
Ми мріємо.
- Ми мріємо. - Ми працю…
- Адаме. - Брюсе.
Здається, ви не збираєтеся вітати нас з відкриттям WeWork у Лімі.
тисяча вісімсот квадратних метрів у серці Сан-Ісідро.
Дев'яносто шість відсотків орендовано.
Непогано.
Ні. Думаю ви тут,
бо прочитали в розсилці Wall Street Journal
статтю про WeWork,
у якій замість того, щоб писати про наші перспективи на третій квартал,
дуже хороші, до речі,
нас хочуть знищити.
У нас 425 приміщень у ста містах по всьому світу
і понад 400 000 членів.
Тому ця стаття мене не засмутила.
Ні.
Вона мене надихнула.
Зараз наша вартість складає 47 мільярдів доларів.
Дехто вважає, що це… смішно.
Скажу чесно: я з ними згодний.
Ми варті трильйона доларів.
Я й не почав реалізовувати своє бачення того, чим ця компанія може бути.
У мене нема жодних сумнівів. Жодних.
Але якщо ви скликаєте термінові збори ради,
очевидно, хтось із вас сумнівається.
Тож я хочу всім вам сказати таке:
якщо ви не бачите, що ми будуємо, зараз чудова нагода піти.
Бо на нас чекає битва,
і якщо маленька стаття так вас вразила,
я не хочу, щоб ви були на моєму боці. Вам зрозуміло?
Ви не потрібні мені на моєму боці.
То як буде?
Бо через два тижні ми проведемо IPO.
- IPO? - Так.
Ви прийшли сюди, вважаючи, що захищатимете проведення IPO?
Саме так.
Адаме, про IPO й мови бути не може.
Як директор, я цього не приймаю.
- Адаме. - Не приймаю.
- Крім того… - Адаме.
…я не бачу, що ви в мене вірите…
Адаме.
Вранці рада проголосувала.
Ми хочемо, щоб ти пішов.
Адаме, ходімо.
Ми вже не супимося?
Добре.
Подзвони адвокатам.
Добре. Кому з них?
Усім.
Стартап, що зазнав краху
НА ОСНОВІ ПОДКАСТУ «WECRASHED» WONDERY
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко