РІКА ВОЛХОВ ПОБЛИЗУ НОВГОРОДА
ЙОМСБОРҐ
Фрейдіс!
Де Фрейдіс?
Де вона?
Фрейдіс! Де вона?
Я не знаю!
Зрадник!
Її тут немає!
Де вона ховається?
Її тут немає.
Прошу.
Немає сенсу її тут шукати.
Де їй ще бути?
Я не знаю.
А я знаю.
ВІКІНГИ: ВАЛЬГАЛЛА
Де саме ти її бачила?
Вона була там.
-Що на заході? -Нікого немає.
Рухаймось далі.
Ми щось знайшли.
Ось!
А тіло?
Ні. Але тут є вовчі сліди.
РІКА ДНІПРО
Ніколи не зустрічав жінки, яка б так багато сміялась.
Як не сміятись?
Я ж вільна!
Бату! Давай до нас.
Всеотче.
Печеніги.
Якщо переживемо пороги,
треба буде пережити їх.
Пакуйте речі. Ми рухаємось далі.
Ви бачили пороги?
Так.
Я не брехатиму вам.
Це буде великий виклик.
Треба підготуватись, щоб по них спускатися.
Коли ми відпливаємо?
-Завтра. -Що?
Ні. Чому так швидко?
Рівень води падає.
Якщо чекатимемо ще, човен не перепливе пороги.
І ми всі тут застрягнемо.
Це так погано?
Бату, що довше ми лишаємось тут,
то більший шанс, що печеніги нас знайдуть.
Тоді можна перенести човен.
Варяг сказав, що печеніги пішли на схід.
Він збрехав.
Багато таборів видно з водоспаду.
Там вогні на рівнинах унизу.
Ми достатньо ризикували, лишаючись тут ці кілька ночей.
Що швидше відпливемо, то краще.
Тоді я не думаю, що ми приєднаємось.
Що?
Чому ні?
Я не готова помирати.
Ви всі воліли б ризикнути з печенігами?
Вони нас ще не знайшли.
Ти не можеш казати, що у водоспаді немає ризику.
Ризик є всюди!
Все, що ми робили ці два місяці, було ризиковане.
Але раніше у нас не було вибору. Тепер є.
Я лишаюсь.
Я також.
Бату?
Я не певен.
Елено?
Я розділяю їхню думку.
Що це все таке?
Ми вже багато місяців знали, що цей день настане.
І зараз, коли він нарешті настав,
ви не хочете цей виклик приймати?
Я не чекатиму тут,
поки печеніги зроблять флейту з моїх боягузливих кісток!
Попливу сам, якщо потрібно.
Ти не зможеш.
Тобто не зможу?
-Я не боюсь пливти сам. -Йдеться не про тебе, Гаральде.
Треба хоча б шість веслярів,
і маємо полегшити човен на вісім тонн,
інакше не пройдемо основи водоспаду.
Вісім тонн?
Позбудемось щогли.
Щогла важить, мабуть, три тонни.
Ні, якщо я позбудуся хутра, я не матиму причини пливти далі.
Тоді ти такий самий, як і всі.
Суд скоро почнеться.
Там мене визнають винним.
Ти ж винен.
Що ти собі думав?
А що ти собі думаєш?
Йдучи за монстром, що вбиває людей, котрі моляться,
а не за богами, яким довіряла?
Обставини змінились.
Ні, не обставини, мамо.
Ми змінились.
Готуйте в'язня.
Прошу, Йорундуре!
Благай про милість.
Заради мене.
Це твій єдиний шанс.
Йорундуре, прошу.
А чи мій батько благав би?
Вона вся горить. Принеси гарячої води й ганчірок, хутчіше.
Мій син. Треба взяти сина…
Лежи спокійно, Фрейдіс.
Ти дуже хвора, і Гарекр шукає тебе.
У нього мій син. У Йомсборґу.
Я мушу повернутися. Забрати його…
Я тобі допоможу.
Прикуси це, намагайся лежати тихо.
Гаразд.
Дякую. Можеш іти.
Принцесо Ґіто.
-Ярле Ґодвіне. -Ви знаєте, де я можу знайти королеву?
У Вінчестері.
Вона поїхала до своїх володінь.
-Коли вона запланувала цю подорож? -Я не знаю.
Я ппропонувала поїхати з нею, та вона відмовила.
Вона взяла лише кількох охоронців і Аґнара.
Аґнара?
Ви заблукали?
Схоже, що заблукав?
Зовсім ні.
Я шукаю декого.
Нічого.
-Вони їстівні? -Ні!
Вони отруйні.
Чому ти тоді їх збираєш?
Я готуюсь зустрічати нового ворога.
Біль.
Наскільки погано?
Ще можу терпіти.
Але одного дня не зможу.
-Як вони називаються? -Атропа.
Атропа? Як богиня долі?
Найстарша.
Незламна.
Атропос вибирає шлях, яким помирають смертні.
І обрізає нитку життя.
Не бійся за мене, Лейфе Ерікссоне.
-Я знаю, що на мене чекає. -Ні, не знаєш.
Знаю.
Ніщо мене не дивує.
Друзі.
Ми зібрались тут на суд над Йорундуром Торвілссоном,
який звинувачується у найбільш жахливому злочині — вбивстві.
Він постане перед богами, щоб сказати правду.
Мене не лякає правда.
Ти відносив їжу Фрейдіс у ніч перед її зникненням?
Ти знаєш, що так.
І пізніше ти виносив її тіло з храму,
обмотане в простирадло, клав її у віз?
Так, але вона не була мертва.
Чи це простирадло ти використав, щоб її від нас забрати?
Це з пологів.
Ауор. Підійди, дитино.
Уранці після зникнення Фрейдіс
що ти знайшла у храмі?
Жриці не було, та я знайшла ніж на підлозі
з кров'ю на ньому.
Фрейдіс дали ніж для пологів.
Це той ніж, що ти знайшла?
Так.
Добре.
Це твій ніж?
Так.
Але він був не для Фрейдіс, і ти це знаєш.
Ні, я цього не знаю.
-Я не вбивав її. -Ти вбив її!
І потім ти забрав її тіло на кладовище, де ми знайшли це.
Мудреці, серед нас є вбивця.
Якщо він вбив раз, він уб'є ще раз.
Маємо позбутися цього зла.
Чекаю вашого вироку.
Мамо, не варто.
Прошу.
Помилуй його.
Я благаю тебе. Він моя єдина дитина!
Прошу.
Ми вирішили.
Він винний.
Його руку.
Його намисто.
І вигнання.
Веслуйте!
Поясни мені цю науку,
яка вимагає, щоб вага човна була зменшена,
щоб перейти над порогами.
Це наука розуму.
Справді?
Ніхто не хоче померти.
А ми ненавидимо ризикувати життям, щоб вижити,
поки в нас не буде іншого вибору.
Гаральд не розуміє цього.
Я поставив його в ті умови,
щоб він відчув, що просить у решти.
Жертвувати.
Усі чимось ризикують.
Чому не Гаральд?
Він це зробить?
Цього я не знаю.
Лейфе?
Я не хочу помирати.
Я не думав, що ти будеш одною з тих, хто покине мене.
Я думав, що ти будеш вірна бажанням свого батька.
Я не сказала, що не буду.
Я сказала, що можу зрозуміти,
чому інші вагаються.
Воля й любов — надто сильні емоції, щоб з ними впоратись,
надто якщо ніколи їх не відчував.
Я думав, що загроза жорстокості й тортур
допоможе їм прийняти рішення.
Допоможе.
Та лише коли вони це побачать.
Коли твій батько прийшов до мене, він знав про печенігів.
Але він був достатньо сміливим, щоб пливти.
Бо він більше боявся чогось іншого.
Коли я була дівчинкою, зайди вдерлись у Чудь з Новгороду…
і вбили сотні людей.
Мої тітки й сестри втекли до річки зі своїми речами,
щоб їх не пограбували чи зґвалтували.
Багато хто потонув.
Щоб припинити страждання,
батько поплив у Константинополь
і зустрівся з імператором.
Він домовився про завершення набігів
за велику данину.
Ось чому він повертався в Константинополь,
щоб заплатити за мир.
Ця підвіска має бути дуже цінна,
якщо вона королівство врятувала.
Так.
А ти дуже сильна жінка,
якщо виконуєш обіцянку батька.
Я шукаю чоловіка, якого звуть Ведмідь.
Справді?
Ви знаєте, де він?
Це залежить.
Не від цього.
А від чого?
Від того, хто саме запитує.
-Власниця щось знає. -Так?
Вона мені не сказала.
Чому?
Я сказав їй, що запитую від імені королеви Англії.
Вона засміялася. Сказала, що скаже лише королеві особисто.
Представляю вам її королівську високість,
королеву Англії.
Справді?
Так.
Вірю, ви можете допомогти.
Я знала Ґодвіна дитиною.
Великий маєток був лише за три кілометри звідси.
Він був величним.
Тоді всі діти гралися на полях разом.
Він був гарний хлопець.
Зрада його батька все змінила.
Втрата дому, титулу, багатств,
сором за це зробили його злим і обуреним.
Але Ведмідь був завжди йому вірним.
Ведмідь знав Ґодвіна?
Він був опікуном Ґодвіна.
Його мати померла невдовзі після ув'язнення батька,
тож Ведмідь прийняв його.
Він — усе, що в нього було, коли все було втрачено.
Яке його справжнє ім'я? Ведмедя?
Джон Флетчер.
Він був послідовником олдермена.
Він би все зробив заради хлопця.
Олдермене Вулф'яре!
Що привело вас у Лондон?
Ви, ярле Ґодвіне.
-Мені варто хвилюватись про мій маєток? -Не знаю. А варто?
Я бачив королеву в Сассексі.
Вона ж не планує забрати землю в мене
і дати її вікінгу?
Ярле Ґодвіне, я жартую.
Вірю, що якби королева хотіла скинути мене,
ви мене хоча б попередили.
І я з вами жартую. Не бійтесь.
У королеви інші справи в Сассексі.
Добре, королю Свене.
Ми знайдемо іншого оленя.
Вони пішли до відлиги?
На човні на санчатах.
Повному хутра, щоб продати в Константинополі?
Думаю, ти мені брешеш.
Якби брехав,
я б придумав більш правдоподібну історію.
Дивовижно.
Мій брат, великий вікінг-берсерк,
тепер торговець хутром.
Не менш дивовижно, ніж те, що великий Олаф Гаральдссон,
причина вторгнення короля Канута в Лондон,
тепер опікун його сина.
У нас є домовленість.
Я дбатиму про його північну імперію та Свена,
а він — про життя мого сина Маґнуса,
що зараз при його дворі.
Чудово.
Залежить, кого спитати.
Коли закрито південні торгові маршрути,
важливо тримати Балтію відкритою для торгівлі.
Тобто контролювати йомсвікінгів, котрі зараз нападають на наші човни.
Зіткнувся з ними кілька місяців тому.
Повір. Я знайду їх і позбудусь раз і назавжди.
З Гаральдом була жінка, чи, можливо, він казав щось про неї?
Жінка?
Ні, не казав. А що?
Нічого.
Фрейдіс.
-Де мій син? -Фрейдіс. Усе гаразд.
Це я, Валґерда.
Як я тут опинилася?
Грефна знайшла тебе на кладовищі.
Трохи плаценти було ще в твоєму тілі,
я змогла її витягнути.
Усе буде гаразд,
але ти не зможеш більше мати дитину.
Я не можу забезпечити виживання всіх.
Не знаю, що за порогами.
Та докладатиму всіх зусиль, щоб зберегти нам життя.
І я це не зможу, якщо залишимось тут.
Готові! Вгору!
Підіймайте!
Він помер нещодавно.
Немає рани.
Гарна каблучка…
як для фермера.
Від твоєї матері.
Йорундуре, чому ти це зробив?
Я не вбивав її.
Я намагався її врятувати.
Подумай про це, Колре!
Гарекр хотів її вбити.
Вона погрожувала йому.
Я також.
Він мене використав, щоб позбутись нас обох.
І він вб'є будь-кого, щоб зберегти свою владу.
Сьогодні це я.
Завтра це може бути будь-хто з вас.
Пробач.
Рухаймось.
До весел.
Тягніть!
Та бійня — моя провина.
Мені шкода. І я йду.
-Куди ти йдеш? -Забрати свого сина.
Гарекр ніколи його не віддасть.
Тоді я вб'ю його або він муситиме вбити мене.
Це найкращий, що я знайшла.
Цього достатньо для моїх потреб.
Покиньте нас.
Сюрприз.
Цей чоловік,
Ведмідь.
Були ознаки того, що його вбили?
Ні.
Але я певна, що Ґодвін за цим стоїть,
як і за фальшивим замахом,
щоб заслужити вдячність.
Я не виключаю, що Ґодвін міг це все вигадати.
А як щодо Ельфвіни?
Він писав мені, щоб попросити дозволу з нею одружитися.
Я погодився.
Чому він створив ситуацію,
яка могла привести до того, що його наречену катуватимуть до смерті?
Що він міг би з цього отримати?
Я не знаю.
Але я певна, що була причина.
Ти була певна, коли її вбила?
Ні.
Я не кажу, що ти не маєш рації, любове моя.
Але Ґодвін — складний чоловік,
який зазнав великих втрат
і знайшов спосіб вижити.
Це не доказ тих злочинів, у яких ти його звинувачуєш.
І зараз він втратив щось набагато більше,
чого не можна повернути.
Любов.
-Королю Кануте. -Пане.
Ваша високосте, вітаю вдома.
Чув від ваших солдатів,
що ваша перемога проти вендів була гучною.
Я не єдиний, хто тримає Англію в безпеці.
Королева сказала, що ти врятував її, поки мене не було.
Я вдячний.
І вона розказала про твою наречену.
Ельфвіну.
У королеви не було вибору, крім діяти так, як вона мала.
Я розумію це. Та це не зменшує мого болю.
Я розумію.
З мого досвіду,
найкращий спосіб забути про чудову жінку —
знайти іншу, яка буде кращою.
Тобі треба одружитися.
Якщо це задовільнить короля, я знайду відповідну наречену.
Я вже знайшов.
Я вирішив, що ти маєш стати частиною моєї родини.
Ґіта, моя племінниця, буде тобі чудовою дружиною.
Ваша високосте…
не знаю, що сказати.
То не кажи нічого.
Даю тобі благословіння.
Моя королево, у нас є привід для святкування.
Ґодвін одружиться з Ґітою.
Ґіто…
Мені дуже шкода.
Чому вам шкода, Ваша високосте?
-Ти рада? -Як я можу не радіти?
Я одружуся з найдобрішим, найбільш люблячим чоловіком у всій Англії.
Як ти можеш так думати?
Ельфвіна розказувала.
Якщо він любитиме мене хоча б наполовину так, як любив її,
я буду щасливою жінкою.
Але Ґіто, ти — королівської крові.
Твоя правда.
Є хоча б одна річ, яку я можу дати йому, а вона — ні.
І що це?
Ельфвіна сказала, що Ґудвін мав мрію, щоб його син став королем.
Вона не могла. Але я можу.
Ґіто! Де ти?
Вже йду.
Гарекре!
Фрейдіс.
Гарекре!
Вона хоче свою дитину.
Але вона мертва.
Ти сказав, що вона мертва.
Гарекре!
Можливо це її дух. Моліться їй.
Ні, ні, це облуда.
Треба знайти, хто це робить, і покарати.
-Гарекре! -Вона тут!
Вона перед воротами. Відкрийте їх.
Ворота! Відкрийте ворота!
Це вона!
Так! Це Фрейдіс!
Це Фрейдіс!
Фрейдіс,
ми думали, що ти померла!
Підходь. Дозволь допомогти.
Ти не допоможеш мені, Гарекре.
Ти — причина мого болю.
Ти забрав мого сина, і я хочу його повернути!
Ми дбаємо про нього. Хочемо йому тільки кращого.
Я — для нього найкраще!
Будь-яка мати скаже тобі це.
Я забираю його з собою.
Цього не станеться.
Ти мені виклик кидаєш?
Ні.
Це несправедливо у твоєму стані. Іди до храму, щоб підлікуватися.
Нехай боги вирішать, що справедливо, а що — ні.
Так, нехай боги вирішать.
Ми маємо вірити в богів!
З тобою Одін.
Гаразд.
Якщо хочеш битися, Фрейдіс,
я готовий.
Заберіть її до храму.
Ні.
Я вб'ю тебе, якщо треба буде.
Тоді зроби це.
Я не покину свого сина.
Ні!
Ні.
Зупиніться. Я наказую…
Зупиніться!
-Ти — зло! -Зрадник.
Він дитину викрав!
-Убий його! -Так!
-Убий його! -Убий!
Убий його!
Сюди.
-Отак. -А ти?
Не переймайся.
Ми зробимо це разом.
Мотузки готові.
Тисніть!
Веслуйте! Веслуйте!
Веслуйте!
І веслуйте!
Швидше!
Весла всередину!
НА ОСНОВІ СЕРІАЛУ «ВІКІНГИ» ЗА МАЙКЛОМ ГЕРСТОМ