ВІКІНГИ: ВАЛЬГАЛЛА
Це південний схід.
Ти довіряєш тій штуці?
Так.
Звідки ти знаєш, що твої позначки й спостереження не брешуть?
Щодня я сумніваюся в її дарах.
І щодня дня вони працюють як слід.
Дотепно.
Ніколи б не подумав, що будеш ученим.
А ти — торговцем хутра, але ось воно як.
Мотузки надійні?
Ти можеш починати.
Я хвилююся.
Коли вода сягне Гірського озера, ми будемо на півдорозі.
Що це?
Спокійно.
Що то за шум?
Це лід говорить.
Ваша високість кликали мене.
Мені відомо про ваші стосунки з леді Ельфвіною
вже кілька тижнів.
-Ти таємно залицявся до неї? -Це не має дивувати вас.
Мене дивує те, що ти вступаєш у такі небезпечні відносини.
Якщо Ваша високість говорить про становище Ельфвіни у вашому домі,
я запевняю вас, що вона не шпигує для мене,
бо така домовленість може працювати в обидва боки.
Тримали це в таємниці, поки не отримаю благословення вашого чоловіка,
яке я щойно отримав, і хотів ним поділитись.
Що ти про неї знаєш?
Знаю, що в неї є три сестри. Всі старші, заміжні.
Її батька переселили, як багато кого,
коли Канут поставив ярла Норі в Нортумбрії.
Це все?
Якщо ви питаєте, чи я люблю її,
то відповідь так.
А що ти скажеш, якщо я скажу,
що її брат — це той чоловік, що намагався мене вбити?
Що ви помиляєтеся. Вона не має брата. Вона б сказала.
Зведеного брата. І вона це підтвердила.
Ви натякаєте, що Ельфвіна була причетна до замаху на ваше життя?
Взагалі ні, ярле Ґодвіне. Я думаю, що ти за цим стояв.
Дозвольте нагадати, Ваша високосте, що я врятував вам життя.
Якщо б хотів вас убити, хіба б не дозволив цьому статись?
Це якраз те питання, на яке я не могла відповісти.
Відведіть мене до темниці і спитайте там.
Я не тебе хочу туди відвести.
Ви жартуєте.
Якби ти був на моєму місці і твоє життя було б під загрозою,
ти б не зробив так само, щоб дізнатися правду?
Так і думала.
Ваша високосте, благаю вас.
Не робіть з Ельфвіни поле битви між нами.
Я припустився помилки, це правда, але вона невинна.
Дайте мені час це довести і знайти відповіді, яких ви шукаєте.
Ти вже мав час.
І от він вийшов.
-Глибина по лікоть. -Три долоні завтовшки.
У нас купа часу до відлиги.
Можливо, в Норвегії.
Що тебе хвилює?
Що крижана дамба трісне.
Що таке крижана дамба?
Це стіна з льоду, що рухається, як хвиля,
зносячи все на своєму шляху.
Якщо ми будемо тут, коли вона з'явиться, не буде часу втекти від неї.
Скільки в нас є часу?
Тиждень? День?
Річка довга. Вона вже може бути на шляху.
Що ти пропонуєш?
Зсунути сани з річки й почекати, поки вона мине.
Нам лишився день їзди до озера, в якому немає льоду.
Ти сам так сказав.
Наскільки ми знаємо, печеніги всюди довкола нас.
Ми ризикнемо, будемо рухатись.
Збирайтеся!
Підходь.
Що ти довідався? Куди вона йде?
Вона нікуди не йде.
До лісу, збирати трави й корінці.
Вона бачиться з біженцями?
Іноді.
Вони ставляться до неї як до жриці, з повагою, як Гарекр велить.
Вона не має з ними бачитись. Це погано.
Я працюю з ними, мамо. Вони не погані люди.
Я думаю, Фрейдіс має рацію.
Їм слід дозволити вхід у Йомсборґ.
Справа в дівчині?
А якщо так?
Гарекр би не схвалив.
Можливо… Настав час змін.
-Думаю, буде хлопчик. -Ти так думаєш?
Мабуть, так.
Вона розповіла тобі.
Це нічого не означає. Я знаю, що ти невинна.
Хвала Господу.
Боялась, що коли вона тобі розповість, ти мене покинеш.
Я ніколи не покину тебе. В очах Господа ти моя жінка.
Я вже написав Кануту,
пояснюючи ситуацію й просячи твого звільнення,
але до того ти маєш бути сильною.
І слухай мене уважно.
Королева буде тебе допитувати.
Я не боюсь. Я вже сказала їй правду.
Це зовсім інше.
Її не цікавить ні правда, ні ти.
Це стосується мене.
Тебе?
Але ти не знав про мого брата.
-Він не був моєю родиною. -Я тобі вірю, а королева — ні.
Вона думає, що я змусив тебе приєднатись до злочину проти її життя,
і вона хоче це довести.
Я не маю чого боятися. Скажу правду.
Ні, ти маєш сказати їй, що це був я.
Скажи, що я за цим стояв.
Це буде брехня.
Вона забере тебе, а мені нічого не залишиться.
Я піду з нею.
Ні. Наказ королеви.
Не хвилюйся.
Я скажу правду. Бо тільки її я знаю.
Вона красива.
Це подарунок ярла Ґодвіна?
Він дав це мені як символ його любові… І майбутнього.
Ти щаслива, що відчувала справжню любов.
Ти теж відчуєш.
Канут хоче видати мене за принца чи короля.
Йому байдуже, чи я колись відчую любов.
Бог знає про твою доброту, Ґіто.
І подбає про тебе.
Якщо щось станеться зі мною…
передаси це йому назад від мене?
І скажи йому…
…що моя любов не похитнулася.
Річка стає вужчою.
Це означає, що ми наближаємось до гірського озера.
Знаю, що ти посміхаєшся.
А не варто? Ми майже там.
Коли ми дістанемось озера,
я посміхатимуся з тобою.
Опиши Константинополь ще раз.
Він великий.
Набагато більший за Новгород.
З величезною стіною довкола і прегарним сонячним світлом.
Я радий, що повертаюсь.
Тобі сподобається.
Сподіваюсь.
Ходи сюди!
Годі!
Занадто часто на меч покладаєшся.
Сокира — зброя справжнього вікінга.
Дай спробувати ще раз.
Ярле Олафе!
Це Ґутлаг.
Він щойно зі сходу, з новинами про твого брата.
-Де він? У Йомсборґу? -Ні.
Він на Русі.
Я бачив його в Новгороді понад місяць тому, він бачився з Ярославом Мудрим.
Був із гренландцем, Лейфом Ерікссоном.
А жінка, Фрейдіс?
З ними не було жінки.
Ти певен?
Так.
Приготуйте кораблі.
Авжеж.
Ти знову нас покидаєш?
Звісно.
Якщо Гаральд у Новгороді,
то він зустрінеться з нашим дядьком, щоб зібрати армію проти Каттегату.
Нерозумно чекати, поки вона прибуде.
Йди збирати речі. Ми рушаємо до Русі.
Прошу.
Як довго вас не буде?
Я відчуваю, що ти сумуватимеш?
Я щойно звикла до тебе.
Амінь.
Я вже все вам сказала.
Я не знала, що мій брат був у Лондоні.
Я не знала, що він хотів вас убити.
-Ельфвіно. -Якби знала, попередила б вас.
Ельфвіно.
Я не хочу робити тобі боляче.
Тоді повірте мені.
Я вже сказала вам правду.
Це все, що я знаю.
Думаю, ти знаєш більше про Ґодвіна.
І ми мусимо дізнатись разом, що ти знаєш.
То що Ґодвін казав тобі про Ведмедя?
Я ніколи не чула того імені.
Це правда, це…
Я запитаю знову.
Ведмідь.
Я нічого не знаю.
Я думаю, що імператора зацікавлять мої дівчата.
Вони екзотичні, незаймані.
У мене є свої купці, звісно, в долині Плачу,
але ти виглядаєш як чоловік, що зможе замовити слівце в раді.
Слово, за яке тебе винагородять.
Гнити тобі в пеклі.
Що ти сказав мені, хлопче?
Зроби це ще раз.
Стій!
Він каже речі, очевидні для всіх нас.
Тож іди геть, залиш нас.
Пильнуй свого раба, або я його провчу замість тебе!
Іди. Ну ж бо.
«Енергія розуму…
є сутністю…
життя».
Ніколи про це так не думав.
Ось для чого навчання потрібне.
Постійний рух ідей.
Спокійно.
Ні, стій! Бережи їхні сили.
Всі геть. Нам треба полегшити човен.
Кейсане, ти і Бату принесіть колоди.
Дорне, Бріґтоку, пильнуйте коней.
Так, зараз.
Я ще посміхнусь.
Полегшіть човен.
Гарна спроба.
Я знаю, куди ти хочеш сокиру встромити.
Приготуйтесь штовхати! Зараз!
Піднімається!
-Знову! -Гаральде, коням треба відпочити.
Не можна зупинятись.
Коли прийде ніч, річка знову замерзне.
Сани застрягнуть. Спробуймо ще раз.
Кейсане, нову колоду.
Ні. Нам треба відпочити.
Напоїть коней.
Ми зробимо перерву.
Я запитаю тебе ще раз…
Чому ти його захищаєш?
Я не захищаю його.
Я кажу вам правду.
Він тебе використав.
Або ви неправильно його зрозуміли.
Ні.
Він потрапив у раду через вбивство і обман.
Але не через мене.
Він довіряє мені. Усяке мені розказує.
Наприклад?
Про свою молодість у Сассексі.
Про його батька і ненависть до нього.
А про мене?
Він ніколи не говорив про вас лихе, Ваша високосте.
Ніколи!
Пошукай у своїй пам'яті ще раз.
Там більше нічого нема.
Давай.
Скажи це.
Якщо ти питаєш, чи я тебе виню, то це не сьогодні почалося.
Я не можу нічого зробити.
Мені треба туди дістатись. Я маю багато чого довести.
Але треба було послухати Курію.
І зупинитись.
Думаєш, тільки ти так сильно хочеш туди дістатись?
Поглянь на них.
Вони всі хочуть дійти до Константинополя.
Ти просто найголосніший.
Не зупиняйся поки.
Що це?
-Знову грецька? -Ні.
Ні, це латина.
Це означає: «Доля любить сміливих».
Це ти.
Треба більше деревини.
Ти небезпечний чоловік.
Я обачний чоловік.
Ти справді мусиш іти?
Так.
Але я повернусь.
Ще б пак.
Що ти робив у покоях моєї матері?
Просто прощався.
Коли мій батько йде у бій, він ніколи так довго не прощається.
Ну, що ж…
Твій батько — король.
Він набагато більш вправний у прощаннях, ніж я.
Ти готовий?
Так.
Зараз!
Рухайтесь!
Штовхайте!
Спрацювало! Нам вдалося!
Так!
Гаразд! Ходімо!
Що це?
Воно близько.
Льодова дамба тріснула.
Відв'яжіть коней. І човни з прив'язі.
Кейсане. Молотки!
Швидше!
-Мій плащ! -Я візьму.
Вперед!
-Іди! -Вперед!
Тримайся за плащ!
Допоможіть.
Ти маєш триматись. Ти маєш триматись! Тягни!
Усі на борт!
Повертаймося!
Батьку!
Гаральде!
Біжи!
Ні!
Батьку!
Затягніть мене!
Приготуйтеся!
Весла всередину!
Ось.
Вибач.
Він втратив усе, крім своєї каблучки.
Каблучки?
Він сказав мені, що позбувся її.
Що ще він сказав тобі?
Про що ви говорите…
в моменти тиші?
У моменти щастя.
Про любов.
Наше майбутнє.
Як воно виглядало?
Діти.
Він хотів багато дітей.
Сина, що стане королем.
Королем?
Приведіть її до тями.
Ти знала, що це його дочка?
Вітомір розповів мені перед тим, як пішов.
Він боявся, що вона подорожуватиме як дівчина.
Зараз у неї нема вибору.
То тебе Елена звати?
Так.
Я не міг врятувати твого батька й тебе.
Пообіцяв, що доправлю його скарб у Константинополь.
Я переніс його скриню до своїх речей.
Захищатиму її до смерті.
Дякую.
Вона мертва.
Ви дізналися, що хотіли?
Ні.
Але я не шкодую.
«Не шкодуєте».
Ви вбивця.
-Тихо. -Ні.
Ви забрали єдину гідну річ у моєму житті,
коли я вам усе віддав.
-Мою вірність… -Тихо!
…мою відданість.
Ви мою дружину забрали!
Бог, можливо, вам пробачить. Але я — ніколи.
Пробачте.
Я не хотіла втручатися.
Прошу, принцесо.
Йдіть геть.
Вона хотіла це вам передати.
-Ви були близькі з нею? -Так.
Я знала, що вона була закохана.
Але вона не називала імені.
Лише сказала мені, що в житті не була щасливішою.
Принцесо Ґіто.
Дякую.
Що сталося з іншими кораблями?
Коли ми відчалили, був сильний шторм.
Він розділив флот.
Ми пливли тижнями,
не бачачи ні сліду Гарекра та решти. Ми боїмося, що вони загубились.
Ми маємо принести жертву за їхнє безпечне повернення.
Так і зробимо.
Друзі.
Перш ніж ми благатимемо богів про допомогу,
нагадаймо їм про нашу віру.
Біженці збудували цей храм старим богам.
Фреє.
У цю пору ми поклоняємось тобі, тій, хто приносить родючість.
Та Ідунн.
Богине розквіту.
Як ми за тобою скучили.
І Ґевйон, богине полів. І Ґна, вершнице вітрів.
Ми обіцяємо ніколи більше не забувати.
І передусім Ньйорд.
Боже морів.
Прошу, поверни до нас Гарекра та наших рідних цілими та здоровими.
Ось будівничі храму.
Підходьте.
Приєднайтесь до наших піднесень.
Ходіть.
Поклонімося богам усі разом.
Грефно.
Вірні старим богам не можуть розділятися.
Ми всі однакові в наших серцях.
Брате.
Де всі? Чому вони не вітають нас тут?
Вони в лісі.
З Фрейдіс.
У лісі?
Не злися.
Люди боялися за твою безпеку.
Пішли до Фрейдіс по настанови,
вона взяла їх у ліс, де моляться біженці.
Вони молилися за твоє повернення.
Де Йорундур?
Ти… Зрадив мене.
-Про що ти? -Я залишив тебе за голову.
-Я повернувся в хаос. -Хаос?
Ти повернувся в мир. Це не те, що ти хотів?
Я не хочу, щоб вони молилися з нашими людьми.
Я хочу, щоб вони працювали на наших людей.
Вони — брудна помісь північних племен. Не як ми.
Ми — вищі люди.
Як щодо Фрейдіс? Вона наша жриця.
Вона жриця тільки тому, що я її жрицею зробив.
Що ти робиш? Ні…
Що ти б мав зробити.
Яка гарна річ.
Біжи!
Ти вбивця.
Ти не кращий, ніж християни, від яких вони втекли сюди.
Я їх сюди привів.
Вони живі тому, що я їм дав життя. Не ти.
Ти розізлив богів!
А ти — мене!
Відведіть її до храму. Замкніть там.
Ні!