У мого тата заручник.
Просто чоловік у підвалі.
Потрібно його випустити. Негайно.
Ти маєш рацію. Потрібно розглянути цей варіант.
Змушуєш мене придумати щось?
Слухай, якщо він розкаже,
що йому провели екскурсію підвалом,
твій тато потрапить до в'язниці, а компанії кінець.
Залишимо його там, поки не помре, а тоді замуруємо?
Ні. Хоча я й рада, що ти пропонуєш щось.
Я випущу його.
Боже мій. Ти так хочеш його випустити.
Я думав, він пішов.
Я повертаюся в бар, і вгадай, кого я бачу на сцені за мною.
- Та ну. - З флейтою.
- Боже мій, там твій син! Отакої. - Правда ж?
А тоді вмикається музика.
Що відбувається?
Ну, нічого.
Я підводив до драматичного завершення.
Краще закривай двері.
Поглянь. Усе добре. А ти одразу про погане думаєш.
Ні. Вибачте. Хіба мій тато не викрав вас?
То ти Джексон.
Вітаю.
Так, стосунки почалися непросто, але мені все подобається.
Ми вечеряємо, граємо в більярд. Завтра фільми дивимося.
Він не бачив «Фарґо». Не розповідай нічого.
Що стосується всіх нас. Нікому нічого не розповідайте.
До зустрічі з твоїм татом я йшов брудною доріжкою.
Я погрожував йому. Шантажував.
Але він повернув мене на праведний шлях. Переконав мене, що я хотів не цього.
Гадаю, я просто дав тобі час подумати.
Ні! Ти врятував мене. Я хочу, щоб ти почув це.
Господи. Як таке можливо, навіть коли ти викрав когось?
Дозволив оздоровче перепочити.
Ти все одно отримуєш подяку за це.
Думаю, більшість людей уміють бути вдячними.
Ні. Про це пишуть книжки.
Джексоне, ти занадто сконцентрований на тому, що відбувається тут.
Але скажи, що відбувається отут?
Поговорімо про це.
Дозволь спитати.
Ми з твоїм татом обговорювали втрату дружини.
А як ти почуваєшся втративши маму?
Я тут єдиний, чий психічний стан не під питанням.
Не єдиний.
- Уникає питання. - Як книжка пише.
- Сумно. - Відчуваєш його біль?
Він дуже сильний. Розкажи, як ти справляєшся з жалем.
- Поговорімо про це. - Не варто.
Облишмо цю тему. Чому ваше викрадення звелося до мене?
Ось що робитимемо.
Леслі шантажував Елліса. Погано.
Еллісе, ти ув'язнив його. Не дуже добре. Тож ви квити.
Можете йти.
Вона має рацію.
- Може, мені вже час. - Такий стрімкий розвиток подій.
Дякую, що виправив мене.
Пообіцяй, що подивишся «Фарґо».
Боже.
І «Серпень: Графство Осейдж».
- Ти. - Ти.
Ходімо.
Було б чудово, якби у звіті раді
ви б описали Елліса як активного, сконцентрованого та в здоровому глузді.
- Напишіть про здоровий глузд. - Він класний.
Це смішно.
Що б ти не робив, усе йде по-твоєму.
Це неправда.
І я пропустив рейс.
Цього я й хотів.
НЕСТАБІЛЬНИЙ
Не мастиш арахісове масло на сандвіч?
Вирішив, що ще зарано.
Саме за це ми з Леслі переживали.
Ти не мастиш арахісове масло, бо це остання банка, яку зробила твоя мама.
Або просто хочу сандвіч з варенням.
- Лише монстр це з'їсть. - Його їв Паддінгтон.
Паддінгтон - ведмідь, що розмовляє. Він монстр.
З'їж масла. Відчуй свою тугу.
Гаразд. Річ дійсно в мамі. Але я не хочу про це говорити.
- Ти плакав після похорон? - Не вчи мене тужити.
Якби ти знав, що таке туга, я б не навчав. Не тримай усе в собі.
Якщо ти залишишся, я покажу, як правильно відчувати.
Викрав психотерапевта й навчає всіх. Я пропустив літак, тому побуду ще день.
- Я хочу в лабораторію. - Працюватимеш там?
Ми купимо тобі гарну сорочку, поправимо зачіску, а тоді почнемо.
Оце так перехід від захоплення до критики.
Твоя сорочка засліплює мене.
Малкольме.
- Ти п'єш забагато кави. - Вибач. Я заплачу.
Жартую. Пий собі. Чому ніхто не розуміє моїх жартів?
- Я чекаю на відповідь. - Ой.
- Жартую. - Непогано.
- Чому ніхто не розуміє моїх жартів? - Жартуєш?
Ні, уже серйозно.
Ой.
Жартую. Чому ніхто не розуміє моїх жартів?
- Мені неприємно. - Клас.
Через вибрики Елліса рада ретельніше стежить за нами.
Варто зменшити витрати.
Оскільки Елліс підвищив тебе до проєктного менеджера,
маєш сказати про це лаборантам.
Без проблем. Легко.
Добре. Почни з витрат на їжу.
- Їм подобається їхня їжа. - Що ж, тепер її стане менше.
Я нещодавно став їхнім керівником, тож не хочу, щоб...
Ти професіонал?
Може, ця посада не для тебе? Нічого. Не всім це під силу.
Ні. Я зможу.
Якщо ще кілька разів повториш, усе, магічним чином, вийде.
- Привіт усім. Як справи? - Я зможу.
- Молодець. Що зможе? - Певно, нічого.
Я хвилююся за Джексона. Він мало плаче.
Ненавиджу плакати. Тому роблю це лише раз на рік протягом 12 годин.
Гадаю, він хоче до Нью-Йорка,
бо тут усе нагадує йому матір.
Якби він міг просто потужити, йому б стало легше.
- Тоді б він залишився. - Я була б рада.
Але я б також хотіла, щоб була компанія, у якій він би лишився.
- Саме так. - Ми домовилися.
- Ми хочемо, щоб Джексон плакав і лишився. - І щоб було де лишитися.
Для цього потрібно показати раді суттєві результати.
Рада хоче замінити тебе.
Це ті дурні брати Віфеболи?
Волерсони. Але вся рада занепокоєна.
Вони скликали нараду о другій. Вона мала бути вчора,
але ти був занадто зайнятим провітрюванням своїх м'ячів.
Так, бо я вмію сумувати.
Я замкнуся в офісі одягнутим.
І не вийду поки не придумаю щось.
- Я в тебе вірю. - Я теж.
- Чудово. - Я хвилююся за Джексона.
- Це тебе не вповільнить. - Побачимо.
Джексоне? Що ти тут робиш?
Привіт, Луно.
У мене є деякі ідеї щодо проєкту з CO2.
- Ти не проти? Я тут біомасу дістав. - Ні.
Її ж створив твій тато. Фактично це твій брат.
Теж правда.Тож я можу його дражнити, доки тут немає дорослих.
Привіт, товстуне.
Почав з бодішеймінгу?
Вибач. Ти завжди створюєш мені проблеми.
Круто, що ви збільшили її об'єми всмоктування в 9 942 рази.
Я вражена. Більшість заокруглюють до 10 000.
- Ненавиджу неточність. - Це нова шкідлива звичка.
Так. Якщо захочу заокруглити, я попрошу.
А я ніколи не проситиму.
Хочеш побачити мою божевільну ідею?
Я прочитав одну наукову статтю в літаку.
- Читаєш наукові статті для розваги? - Ні.
- А я - так. - Я теж.
Про циклінзалежні кінази і їхню роль у розвитку клітин в інтерфазі.
Я слухаю.
Оскільки можна виміряти розмір клітини за кількістю рибосом.
Зниження темпів синтезу цикліну...
- Обмежить темпи розвитку клітини. - Що менші клітини...
- То більша площа... - Всмоктування.
- Масовий коефіцієнт ослаблення... - Буде неймовірним.
У мене є хлопець.
Це чудово. І хлопці - це чудово. І це чудово. Усе чудово.
Мені не дзвонять. Тобто дзвонять.
Привіт, Джексоне.
Покличу його на побачення.
Справді?
Він милий, побоюється мене, а ще ми на одній хвилі.
У тебе багато з ким так.
Бариста, його менеджер, мої батьки.
Вони тебе люблять. Але не зустрічайся з моїми батьками.
Чекай, тобі ж не подобається Джексон?
Мені? У мене є хлопець.
- Але ти його не любиш. - Люблю.
- Не дуже. - Достатньо.
Тобто дуже. Запрошуй Джексона. Мені байдуже.
Привіт. Як справи в лабораторії?
Лабораторії, де люди рятують світ виловом вуглецю.
- Здається, ти чогось хочеш. - Нісенітниці.
Але ви знаєте, що ми друзі й завжди ними будемо,
хоча зараз я відповідаю за все, що тут відбувається.
Досі здається, що це помилка.
Насмішили.
Ви витрачаєте забагато грошей на їжу,
і хоч мені й байдуже, але це дратує товстосумів згори.
Утискають робітників. Робітниць.
Ми не їстимемо менше.
- Я подумав... - Ні. Що ще?
Скажу прямо.
Ви купуєте забагато фісташок. Якби ви перестали...
- Ти здурів? - Ти не забереш у нас фісташки.
Намагаєшся забрати єдину їжу, яка дає нам енергію врятувати світ?
Слухайте, ми всі дуже налякані.
Повернемося до цього, коли розберемося, що сталося.
Потрібно показати себе.
Це як ударити когось у перший день за ґратами.
Думай.
Так!
Ні.
Як успіхи з науковим проривом?
Ніяк. Що таке?
Пісня нагадує про дружину.
Ти чуєш пісню?
Коли Джексону було десять, ми були на Балі.
Йому важко було заснути,
і щоб заколихати його, Кеті співала йому цю пісню.
Це все дуже чудово.
Але зараз не час?
- Добре. - Гаразд. Час сконцентруватися.
Не допомогло.
Може, якщо Джексон почує цю пісню,
він відкриється й зможе поплакати, як звичайна людина.
Господи.
- Буду за хвилину. - Ти куди?
Принеси сюрприз!
Зроби круасан!
Працює. Клітини зменшуються.
А волокна не втрачають структуру.
Покажіть!
- Можемо разом. У тебе мала голова. - Дякую.
А якщо збільшимо активність кінази 2?
Це геніально.
Мені ще не було так весело.
Мені теж.
Настав час
неймовірно дорогих фісташок.
Гаразд. Якщо вже так.
Я тут думала запросити тебе на побачення.
Що? Мене?
- Джексоне, ти мені потрібен. - Тут найцікавіше.
Часу немає. Ходімо.
- Оце ти даєш. - Думаєш, я поспішаю?
Ні. Ти молодець. Я сказала Браяну про голову аж через два роки.
Еллісе?
Малкольме. Я ж казав не підкрадатись. Я тренований.
- Вибач. Руки в нормі? - Так. Вони теж натреновані.
Що це?
Це заспокійлива миска з Тибету. Чи то Сенегалу.
З Бостону. Вона заспокоює. Сподіваюся, підвищить мою концентрацію.
Не хочу відволікати тебе. У тебе купа справ.
Хіба тобі цікаво, що в мене сталося. Це доволі цікаво.
Не хочу лізти.
Нічого. Я розповім.
Я маю скоротити витрати на їжу.
Але працівниці не віддають фісташки.
Тебе перевіряють. Вони вчені. Це їхня робота.
Що я зробив? Міг спитати ти. А тоді відповісти.
Уяви, що це війна. Потрібно завойовувати територію поступово.
Почни заміняти дорогі фісташки дешевшим брендом.
А вони погодяться?
Ти спантеличений. Я допоможу.
Що сталося? З татом усе гаразд?
У нього нарада, а він загальмував.
Ти маєш відкритися перед ним.
Тільки не кажи, що я маю плакати перед ним.
Боже, ти такий розумний.
Тепер заходь і плач.
Малкольме, клянуся Богом.
Він тебе не чує.
Анно. Що таке? Я тут у миску заліз.
- Зараз розкажу. Забирайся. Це все. - Уже йду.
Чекай. Візьми миску.
Миска розв'яже всі проблеми. Довірся їй. Їй та молоточку.
Дякую.
Здається, усе вирішилося.
Чекай. Добре, що ти тут.
- Ні, я не плакатиму. - А якщо я заплачу?
Але до терміну ще десять місяців. Може, закричати?
Не потрібно плакати. Я розповім історію.
Це був 2005-й рік, Балі. Щаслива родина з цілком живою мамою...
Тату, будь ласка, годі вже.
Якщо я не тужу так, як ти, я не роблю щось не так.
Я щодня сумую за мамою,
але я сумую так, як умію, бо я той, хто я є.
Не подобається - твої проблеми.
Ну, він заплакав.
Він роздратований, помітити було важко, але він плакав.
Місію виконано. Тож повертайся до роботи.
Я поганий батько? Це тому він не хоче проводити час зі мною?
Ні, Еллісе. Просто тобі не байдуже.
Деяким дітям батьки не нагадують постійно про смерть мами.
Дякую. Ти дуже добра.
Слухай, якщо ти сьогодні не зможеш провести засідання, то нічого.
- Я щось придумаю. - Ні. Ми впораємося. У нас...
П'ятдесят сім хвилин? Що я робив увесь день?
Чекай. Повтори.
«КОКО ПАФС»
ГОРІХИ В ШКАРЛУПІ СМАЖЕНІ Й СОЛЕНІ
«ІДЕАЛЬНІ ФІСТАШКИ»
Довірся мисці.
То ти не відповіси на запрошення?
Ти казала, що думала про це.
То я маю робити всю роботу? Ти ж не такої ж думки щодо сексу?
Вибач.
Я хочу піти з тобою на побачення. Ходімо. Може, сьогодні?
- Не можу. У п'ятницю? - Я завтра відлітаю.
То цей шлюбний танець був на марне?
Я ж не знав, що ти вільна в п'ятницю,
коли ти думала запросити мене.
Може, коли прилетиш ще раз, ми майже сходимо.
З радістю.
Рубі, якщо зайдеш на кухню,
побачиш невеличкий сюрприз. Ти просто огоріхієш.
Там горіхи.
Якщо ні, усе життя думатиму, чому він акцентував це слово.
Я приніс вам багато дорогих фісташок
і насипав їх у цю миску, адже ви мої друзі,
і ми поважаємо одне одного, а мені байдуже до цих товстосумів.
Дякую, Малкольме.
Твоя глибока відданість компанії принесе тобі успіх.
Огоріхіти як смачно.
Повторення мого жарту означає, що ми поладнали.
Вони фістантичні.
Чудово. Чудова робота. Продовжуймо працювати.
Гарно було вдавати ідіоток.
Хто ж не може розрізнити нормальні фісташки й це лайно.
Навіщо вдавати?
Якщо його понизять, хто знає, яким буде справжній бос?
Так. Після сьогоднішнього дня він не діставатиме нас.
Ні. Уяви, що б ми зробили, якби нас це турбувало?
- Я не люблю фісташки. - Не варті своїх грошей.
Анно, де твій геній?
Так, де твій геній?
Великий Елліс Дреґон злякався, бо його можуть звільнити?
Так. Великий Елліс Дреґон злякався...
Знаєте що, близнюки?
Нечесно, коли люди кажуть, що ви успадкували все, що можна,
бо жоден з вас не успадкував якусь хорошу рису.
Що таке наука?
Неправильно. Це інновації та синергія. Синовації та іннергія.
- Ми не розуміємо? - Що зазвичай нам не заважає.
Але зараз ми хочемо знати, чим ви займалися.
Я скажу, чим ми займалися, Чезе та Тіджею.
Ми били життя по клятих яйцях.
- А як щодо цілей? - Так. Як щодо...
- Не треба. - Щодо цілей.
Ми не лише досягнемо їх, але й станемо їхніми друзями.
Такими близькими, що коли попросимо підкинути до аеропорту,
вони одразу погодяться. Так, Анно?
Так. І вони всі питатимуть: «Коли зворотний рейс?»
Ми скажемо: «Ми візьмемо "Убер"».
А вони: «Ні, усе гаразд. Ми підберемо. Для чого ще потрібні цілі?»
- Дай мені слово. - Даю слово.
- Знаєте що? Це все фігня. - А фігня - це інновації.
Ні.
Ми не досягнемо цілей.
Я збирався задурити вам голову, але не хочу цього робити.
Я дізнався дещо від одного хлопця...
Якщо результату немає, коли вам хочеться, це не означає провину іншого.
Я працюю у своєму темпі.
Я той, хто я є. Не подобається - ваші проблеми.
Він нам відмовляє?
Мене так приваблює його впевненість.
Я створив авокадо, що не гниє.
А також створив біонічну підшлункову.
Таку дешеву, що можна продати в «Костко».
Тож повірте, якщо я кажу, що ми впораємося, ми впораємося.
Проєкт занадто важливий. Але темп задаємо ми.
Не ви.
Пані та панове, це був неймовірний Елліс Дреґон.
- Ти думаєш про те, що і я? - Завжди. Це лише відстрочка.
Ми похоронимо його.
Навіщо нам говорити?
А ні для чого.
- Як пройшло? - Він молодець.
Добре.
Знаєш, Джексоне,
він не показує, але зважає на твою думку.
Щойно бачила.
Дякую.
- Уладнав справи в лабораторії? - Ще і як.
Це тобі.
Це сендвіч з варенням.
Просто варення.
Не дуже хочу варення.
Це символ. Твої слова допомогли мені дещо усвідомити,
і я відтворив їх, але поважніше.
Ти повинен сам вирішувати, коли хочеш арахісового масла.
Більше ніхто.
Добре.
Дякую.
- Як пройшов день? - Добре. У лабораторії було класно.
Здається, у мене тут недовершені справи, тож я ще лишуся.
Боже, ти залишишся?
- Хочеш побути зі мною? - Ти заспіваєш? Не варто.
Мій син Мій син не їде
І разом зі мною Веселу пісню заведе
- Підспівуй. - Ні.
Він не хоче співати
І танцювати теж
Але він лишається Тож моїй радості немає меж
Добраніч.
Добраніч
Переклад субтитрів: Богдан Кордоба