FORTUNE ЧИ ВРЯТУЄ ЦЕЙ ЧОЛОВІК СВІТ?
ROLLING STONE ЕЛЛІС ДРЕҐОН ХОЧЕ ЗАМОЧИТИ ПЛАСТИК
Тримайся, друже.
Яка краса.
Ні, цього ми не робимо.
Ми робимо отак.
Так, ти зможеш.
НЕСТАБІЛЬНИЙ
Вітаю, Бекі.
- Привіт, Джоне, як Арло? - Нарешті проспав усю ніч.
Я ж казав, що він зможе.
Меліссо, чудове обчислення співвідношення активаторів і Тиміну.
- Дякую, босе. Дякую. - Дякую тобі за роботу.
Що? Піте, хто це?
Моя донька, Софія. Не було на кого лишити.
Вона не привертатиме уваги.
Усе гаразд. Софіє, завжди привертай увагу.
Запитуй, став під сумнів судження, задумуй якесь лайно.
Може, і накидуй його.
Я спробую.
Сонце, знаєш, чим ми займаємося?
Біотехнологією.
Знаєш, що означає це розумне слово?
Біотехнологія - це будь-які дослідження та розробки,
які ведуться з метою модифікації живих організмів заради людських потреб.
Гаразд. Вона трохи знає.
До неї відноситься все від генетичної інженерії та біопалива
до створення ферментів,
які перетворюють цукрову тростину на пластикоподібний матеріал,
який повністю розкладається.
- Технічно це не пластик. - Я сказала пластикоподібний.
Це поліетилен.
Це біополіетилен.
- Я знаю. - Не схоже, що так.
- Як так? Я ж його винайшов. - Самій цікаво.
На кухні є пластівці «Коко Пафс».
Гаразд, піду поїм пластівців
на своїй кухні, що знаходиться в моїй компанії.
Так, я розумію, Теде. Елліс чудово справляється.
Минулу ніч він провів у лабораторії. Запевняю, він повністю сконцентрований.
Які в нас негарні ложки.
Стоп. Ні, байдуже.
Рада директорів стурбована.
А от нова інфрачервона сауна в моєму офісі - чудова. Дякую.
Лише жахливий фінансовий директор не схвалив би рішення
нагріти себе зсередини, як буріто в мікрохвильовці?
Прогріті кістки - ясніший розум.
Ти в нормі? Здається, ти все більше стаєш...
Не знаю, чому не кажу прямо. Ти божеволієш.
Або ж дозволяю красі світу витонченіше впливати на мої емоції.
Це одне й те ж.
У нас 15 хвилин до засідання правління.
Там захочуть почути, що ти зможеш виконати проєкт з вуглецем.
Я зробила все, щоб виграти час,
але ти пропустив усі строки,
тож невдовзі можеш утратити компанію.
Я не дихатиму отак.
Це заспокоює.
У мене той настрій, який і має бути.
Припини дихати.
Рада помітила, що назначений тобі психотерапевт зник,
тож і про це питатимуть.
Анно, ми робимо те, чого ще ніхто не робив.
Робимо те, що змінить світ.
А це потребує неабиякої творчості.
Якщо Айнштайн має рацію, і креативність - це розум, що розважається,
то ворог креативності - покірність.
Тому тобі всі й вірять.
Зустрінемося в залі засідань о 9:45. Не запізнюйся.
І не їж двома ложками.
І ти запізнився.
Не заходь.
Боже.
Що ти робиш?
Я хочу провести нараду в сауні. Там люди чесніші.
Я якраз шукав рушника та...
Я люблю бути голим.
Певно, ти зарано повернувся.
Ні. Мені корисно попрацювати.
Кеті загинула лише кілька місяців тому.
- Ти був одруженим 30 років. - Ні. Кеті хотіла б, щоб я продовжував.
І я хотів, щоб вона продовжувала зі мною.
- Еллісе, мені шкода, що її більше немає. - Дякую.
Лишиш мене?
Я знову хочу роздягнутися й провітрити свої забуті геніталії.
Я перенесу засідання.
Скажу, що все добре, але тебе вкусив кажан.
Або що ти надихався кажанячого гуано. Щось таке.
Зараз кажани - загроза.
Анно.
Ти стільки для мене робиш, але в мене є неприємна новина.
Пов'язана з психотерапевтом.
Боже.
Малкольме, ти знаєш, що зробиш усе для Елліса?
- Так. - Підходить крайній термін.
Мені потрібен Елліс, а він далі накручує себе.
- Свою популярність? - Так, Малкольме.
Його кохана дружина померла,
а він натхненно продовжує накрутку підписників.
Зрозумів. У психологічному сенсі.
Завдяки Кеті він був у здоровому глузді.
Невдовзі він обговорюватиме злиття клітин з білками в парку.
Він любив Кеті такою любов'ю, яку оспівують у піснях та віршах.
Майже як і ти його.
Лети до Нью-Йорка.
Добре. Чому?
Привези того, хто поверне йому стабільний стан.
Добре. Кого?
Добре. Краще, ніж тоді.
Справді?
Так. Минулого тижня пані Феттерман стукала в стіну,
тож, вона теж бачить покращення.
- Що таке? - Я навіть не хочу грати на флейті.
Тато змушує.
Йой. Проблеми батька та сина? Не змушуй розповідати.
- Гаразд. - Ти так стараєшся їм догодити, так?
Але вони хочуть зробити з тебе того, ким ти не хочеш бути.
І ти сподіваєшся, що все зміниться, але розумієш, що ні,
і ти миришся з тим, що як би ти їх не любив,
тобі потрібно відпочити від них.
Цей відпочинок болючий, але й корисний.
Отже, урок закінчено?
Ні, друже.
Урок ніколи не закінчиться.
Поки ми не навчимося розбиратися в цих складних стосунках.
Він молодець.
Це я!
Це ти!
Слухай, коли ти востаннє їв?
Репетиторство не приносить багато грошей.
До того ж соус для курки тягнеться до пюре, тож я кваплюся.
Певно, важко, коли не можеш змішувати їжу.
Я можу, просто тоді не їм.
Ти в місті, пригощаєш мене коштом компанії. Тато прислав?
Ні, не він.
Друзі не можуть пообідати разом без причини?
Тільки якщо вони не брешуть.
Я від Анни. Причина є.
- Бінго. - Ти говорив з татом після похорон?
Кілька разів. А що?
Яким він був?
Нездоровим.
Розповідав про якийсь проєкт, який зробить його невидимим.
Він хоче зникнути. Йому потрібно до психотерапевта.
Рада найняла йому його.
Він обстежував Елліса кілька днів і зник.
Він не став невидимим. Він просто зник.
Не став невидимим.
- Слухай, я люблю тата, але... - Лети до Лос-Анджелеса. Допоможи йому.
Це погана ідея.
А якщо я скажу тобі
будь ласка?
- Пам'ятаєш, як я виграв наукову премію? - Ні.
Адже тоді прийшов Елліс Дреґон, його попросили сказати щось,
а він сказав, що обчислення правильні,
але мені потрібно було мислити ширше, ризикувати.
Це був формікарій.
Це була чудова промова! Через неї я зацікавився наукою.
Ти не зрозумів суті.
Мій тато завжди намагається перетворити мене на нього,
а решта світу підтримує його.
Саме тому я покинув науку і покинув його.
Раніше мама хоча б могла втрутитися,
але без неї я швидко виснажуся.
Елліс постійно накручує себе.
Нещодавно дізнався, що це про психічний стан.
Ти єдиний, хто в нього лишився.
Гаразд. Я полечу. На добу. Не більше.
Чудово. Ти пошкодуєш.
Може, не пошкодуєш?
Ні. Я занижую твої очікування, щоб ти не розчарувався.
Боже мій. Чому я це роблю?
Чудово.
- Заходьте. - Привіт, Анно.
Джексоне! Ти прилетів.
Рада тебе бачити.
- Сідай. - Гаразд.
Твій батько працює над чудовим проєктом.
Шукає спосіб викачувати вуглець з атмосфери
й робити з нього бетон.
Це стримає рівень парникових газів на тисячу років і буквально врятує світ.
- Тобі подобається світ? - Деякі частини.
- Світ заслуговує на порятунок? - Деякі частини.
І я теж.
Елліс завжди був ексцентричним, і це всім нам подобалося.
Але після смерті твоєї мами він, ну,
скажу, що він став ще дивнішим.
А що з психотерапевтом?
Не знаю. Він зник. Що я з цим зроблю?
Добре.
Твій тато вже кілька тижнів не заходив у лабораторію,
щоб працювати над проєктом, який врятує наш не ідеальний світ.
Усі люблять білих ведмедів. Хочуть зберегти їх.
Тож його потрібно повернути в лабораторію. Йому теж це потрібно.
Спробую, але налаштований скептично.
- Чудово. Ти наш останній шанс. - Що?
- Тепер біжи. - Знаєш, де він?
Я вже жалкую про приліт, тож мушу прискоритися.
Сьогодні вівторок. Він не працює у вівторок.
- Чому? - Ти ставиш лише слушні запитання.
«ХУАН ЗА ВСІХ» ЛАНДШАФТНІ РОБОТИ
Джексоне! Малкольм сказав, що ти приїдеш.
Хуане, це мій син.
Музикант.
Флетист.
Чи то флейтист? Вибач, ти казав мені, але я пам'ятаю лише,
що життя - постійна боротьба.
Я знаю, що на світі небагато успішних флейтистів, але нічого.
- Попит і пропозиція. Я мало що запропоную. - Бо немає попиту.
Чому ти займаєшся ландшафтом? Поговорімо про життя.
Я викладав філософію.
- Але тоді прийшли вони... - Не про твоє.
Щоб розвивати креативність, потрібно збагачувати свій досвід.
Тому ти приймав галюциногени?
- Він перебрав. Танцював з фікусом. - Це було до сліз прекрасно.
Я розслабляюся.
Ця робота підтримує в мені життя.
Я хочу бачити моментальний ефект праці. Ти клав дерен?
Ні. Тату, я живу в Нью-Йорку. Нещодавно я мирив щурів.
Зранку тут лише земля.
Але до середини дня тут уже гарний зелений газон.
Наче дитя народжувати.
Газонове.
Це чудово. Вибирайся з ями, покажеш мені проєкт, над яким працюєш.
Або бери лопату, і усвідом, чого тобі бракувало.
Спробуй нове. Розшир кругозір.
Щоб бути схожим на тебе й кохатися з деревом?
Я не кохався. Ми танцювали босанову.
Так?
А чому не хочеш бути як я?
У тебе є фото на обкладинці Time?
Я не хочу бути тобою. У світі вже достатньо тебе.
- Сумне розставання. - Він не хоче мене бачити.
- Бо ти намагаєшся його змінити. - Я хочу допомогти.
Діти. Їм потрібна наша допомога. А ще вони хочуть бути собою.
Як можна приймати їх такими, які вони є,
та допомогти жити незрозумілим для них життям.
Ти скажи.
Іди. Дізнайтеся разом.
Чому філософи не можуть сказати прямо?
А навіщо їм?
Джексоне, не йди.
Чому?
- Я хочу показати, над чим ми працюємо. - У лабораторії, так?
Так. Став свою машину в мою й поїхали.
- Це неймовірно. Це рослина? - Це біомаса.
У 10 000 разів густіша за планету.
- Насправді... - Приблизно.
Якщо точно, у 9 942 рази.
Вона може всмоктувати вуглекислий газ з повітря.
Сто тисяч таких штук еквівалентні трильйону дерев.
- Дев'ятистам мільярдам. - Майже трильйону.
- Що витягне 40 мільярдів тон... - Ні, 39 247.
Приблизно 40 мільярдів тонн шкідливого CO2 з атмосфери щороку.
Бам. Земля перемагає. Заваліться ті, хто сумнівався в нас і в науці.
Добре.
Але це ще не все. Рубі, що ще здобуде Земля?
Ні, зараз зірковий час Луни. Луно, поясни просто. Без чисел.
Коли біомаса стане дуже щільною,
ми додамо фермент,
який перетворює вуглець на матеріал, з якого можна зробити бетон.
Бам, горіть у пеклі, засранці.
Вибачте. Іноді я не вмію спілкуватися з людьми. Бам.
Ми працюємо із залежними дегідрогеназами,
але ще недостатньо електронів переносяться в пероксидазах.
Пробували виключити залежні від O2 оксидоредуктази?
- Він розумніший? - Батьки кажуть так.
Неправда. Ви всі дуже розумні, як і він.
Він використовує свій інтелект, щоб дути в трубку.
Дякую. Дуже приємно.
Рубі вивчала регенерацію тканин у Массачусетсі.
Джексон теж вивчав це у Корнелльському університеті.
Поки не вибрав інший шлях.
Справді? Я робила штучний ніс.
Я робив палець на нозі. Ніби ніс ноги.
Один з моїх професорів зробив пеніс - ніс промежини.
- Луно. - Я теж це бачу.
Маю тобі дещо показати.
Що?
Знаєш, я тут лише на одну ніч, тож...
Не закохуватися в тебе? Дякую за попередження. Люблю таке.
Ні, я не про це. Я мав на увазі...
Я знайду тата.
Поверни його. Він давно тут не був.
Добре.
Маю проводжати тебе поглядом? Як я це переживу?
Знаєш, де мій тато?
Господи!
Ми працюємо над плащем-невидимкою. Він ще повністю не завершений.
Але є дилема з тим, як у ній бачити щось.
Потрібні отвори для очей.
Тоді два ока літатимуть у повітрі.
Це вже не зовсім невидимість.
Більше схоже на накидку «Боже, що це таке?»
- Нанофіламент. - Що?
Використовуй такий тонкий матеріал,
щоб міг бачити крізь нього.
- Пробували так? - Ми про це говорили.
Уперед! Зробіть так.
Хочу, щоб світло казало: «Де він? Не знаю. Ніколи не довіряв йому».
Добре. Роздратуємо світло.
Це може зайняти роки, а в нас сьогодні караоке.
- Сподіваюся... - Я не співатиму.
- Це так круто. - Тобі тут сподобалося б.
Ні, не починай. Я не працюватиму на тебе. Я граю на флейті.
Прозвучало так собі.
Бо це просто флейта.
Хоч прийди на караоке.
Там буде Рубі. Уразиш її грою на флейті.
Я не кохатимуся з Рубі. І не перетворюй мене на іншу людину.
Я не хочу, щоб ти був іншою людиною. Я хочу, щоб ти був точною версією себе.
Версією себе?
- Точною версією себе. - Тобто не мною.
Собою, але з поправками. Хочеш почути якими?
- Це не мене треба поправляти. - Ти переводиш мову на мене?
Ти любиш, коли мова про тебе. Вона завжди про тебе.
Навіть зараз.
- Поговорімо про мене. - Добре.
Не зараз. Мушу обрати пісню для караоке.
Приходь. Покритикуєш мене там.
БАР «У ПЕТА»
Оце я забацала!
Чудовий хід. Заспівати ту саму пісню після мене.
Може, щоб навчити тебе, як треба.
Здається, я вас не знаю.
Важливо тут - чи знаєш ти себе?
Анна Беннет! Суперспівачка й фінансова директорка «Біотек»!
Так, ураховуючи Жаннетт з «Юнайтед Терапевтикс»,
яка має гарний голос, але дає поганенькі фінансові прогнози.
Та ну, ви ж знаєте, це правда.
БАР
Привіт. Я трохи тут відпочиваю.
Не думай, що мені не подобаються галасливі люди чи натовп. Я люблю це.
Я прийшов поговорити з татом, але лише побачив, як він зіпсував пісню.
Уже чверть по першій Я геть сама й ти мені потрібен
Казала, що не зателефоную Але втратила контроль, ти потрібен мені
І це трапляється, коли ніхто тобі не відмовляє.
То чому ти прийшла?
Мені сказали вийти із зони комфорту.
Мені теж порадили трохи змінитися.
Тато якось записав мене на п'єсу.
І зацькував мене.
«Ніхто не чує. Говори голосніше».
Я хотіла плакати, але злякалася, що він накричить.
Тому я обпісялася.
- Голосно. - Нічого сумнішого я в житті не чув.
Дякую. Мені щастить з людьми.
- Мій тато вважає, що я помиляюся. - Щодо чого?
Загалом. Щодо всього.
І що ти думаєш?
Не знаю. Намагаюся заробити уроками гри на флейті.
Це помилка. Кому потрібні флейтисти?
Людям, які хочуть позбутися щурів.
Таке ставалося лише раз.
Тому Щуролову навіть не заплатили.
Так. Його тато, певно, казав: «У тебе лише діти».
Так, і він такий: «Облиш мене, тату. Я знаю, що роблю.
Усім спочатку платять дітьми».
Ось ти де. Ти наступний.
Я не співатиму. Ми мали поговорити.
- Спершу поспіваємо. Це весело. - Не розказуй, що весело.
- Ти любиш караоке. А я - ні. То що? - Розшир кругозір.
Сходи в спортзал.
Гаразд. А тобі варто піти на роботу. Не витрачати час на народження газонів.
Я хочу розширити світогляд. Чому це така проблема для тебе? Іди.
Дякую.
Тату, якщо не зможеш сконцентруватися на роботі, рада звільнить тебе.
Це смішно. До того ж усе, що має бути зроблено, буде зроблено.
Хуан навчив, коли ми не встигали із дзен-садом.
Ну, я намагався.
Люблю тебе. Їду в аеропорт. Побачимось на Різдво.
Сумую за твоєю мамою.
Нестерпно сумую.
І щось змінилося в мені.
Мій мозок не може розв'язувати проблеми.
Мені потрібне натхнення, заряд емоцій. Мені потрібно
щось відчувати.
- Як тобі допомогти? - Підтримай моє хобі.
Я підтримую тебе. Я єдиний, хто не підлещується.
Ніколи не пізно.
Та ну, ти йдеш?
У нас мозковий штурм. Не сприймай серйозно першу ідею.
Агов, усе гаразд? Де Джексон?
- Він пішов. - Що?
Без його мами я не можу. Кеті завжди допомагала знайти спільну мову.
- Зараз ми лише сваримось. - Може, йому варто охолонути.
Ні, я знаю його. Він не повернеться.
Ти точно знаєш його?
Я його не знаю.
Мій син, флетист.
Або флейтист. Варто запам'ятати.
Як би я не хотів, щоб ти працював зі мною, у тебе є талант.
Дуже нішовий та потенційно непотрібний талант. Але талант.
І я сумую за нею.
Я знаю.
А я сумую за цим.
Джексоне.
Я тут подумала, оскільки ви з татом уже краще ладнаєте,
може, лишишся на довше?
Завтра в мене урок. У Шарлоти проблеми. Їй потрібна допомога.
Я не хотіла цього казати. Це трохи занадто.
Ти можеш стати співучасником.
Співучасником якого дійства?
Злочину. Співучасником злочину.
Як, наприклад, щось негарне може бути злочином проти краси?
Я знаю що сталося з психотерапевтом, якого призначила рада твоєму батьку.
Боже мій. Що з ним сталося?
- Що таке? - Що з психотерапевтом?
- Леслі. - Так.
- Що з ним? - Він у підвалі.
У підвалі?
Ти замкнув його в підвалі. Це варто згадати.
Чорт забирай!
Він погрожував надіслати раді невтішний звіт щодо мене,
якщо я не дам йому багато грошей. Що я й зробив.
- Тоді він захотів ще. - Скільки він там?
- Кілька днів. - А ти знала?
Відучора. Тоді твій тато оголився, а в мене була купа справ.
- Допоможи нам. - Це проблема? Так.
Але, як і з невидимістю, її можна розв'язати.
Час погодувати його. Він злиться, якщо не подати вечерю вчасно.
Переклад субтитрів: Богдан Кордоба