ХВИЛІ ЗМІН
ФЕЛІСІАНУ ФІЛЕ ТУНЦЯ
Що?
Сморід.
Ну, і який з тебе рибалка? Поліцейським псам риба гидка.
Не змушуй мене вставати і тягти тебе сюди. Чуєш?
Мушу йти. Я передзвоню.
Джо.
Заходь. Сідай.
Цей зам'який для мене. Сідай ти, Едуарду.
Все готово так, як ти просив.
А ще дещо, про що я просив?
Добре. Залиш нас на хвилинку.
Звісно.
Будьте як удома.
Ти певен, що це гарна ідея?
Банки з тунцем?
Я певен, що це жахлива ідея, але в тебе що, краща є?
Як ти переконав Фелісіану бути в ділі?
Своїм гидким іменем на банках з тунцем він завдячує мені.
Слухай сюди.
Судно пропливає біля узбережжя острова.
Я домовився з капітаном.
Але ці не чекатимуть на тебе. Затримок не буде.
Тож у тебе один шанс. Зрозумів?
Якщо все піде за планом,
попливеш в Америку по-старомодному.
Тут передплачений пакет.
Якщо захочеш мене набрати.
Дядьку Джо,
я досі не розумію, нащо ти мені аж так допомагаєш.
Не лести собі.
Я не «Святий Дім Милосердя».
Я в тебе інвестую.
Ми з тобою з одного тіста, знаєш? Еге ж.
Ми як акули: перестанемо крутитися — загинемо.
О! І ще дещо. Відкрий шухляду.
Подарунок на випускний.
Тепер ти офіційно бізнесмен у відрядженні в Америку.
Маленька рибка
у здоровенному ставку.
Едуарду Мелу, рибалка, зник з Рабу-де-Пейше.
Як і цей Арруда.
Його водій впав з маяка, де ми знайшли сліди стрілянини.
Того ж тижня Рафаель, найкращий друг Едуарду,
безслідно зник,
а батька підозрюваного знайшли застреленим з сигнальної зброї.
Усі сліди ведуть до Едуарду Мелу.
Дивна справа летючого водія
і сліпого, що побачив світ і зразу відкинувся.
Алло?
Є щось про те, де зараз Боніно, детективе Банья?
Взагалі-то...
Зрозумів.
Детективе, це вас. З Лісабона, начальник.
Так, сеньйоре.
Панове, у нас тут ще один джокер до колоди навіжених.
РЕЦЕПТ ПАСТИ А ЛЯ МІНЕТТІ
Звісно.
Не треба повторювати. Зрозуміла.
Прощальна записка Боніно перед втечею з в'язниці.
Друже, у мене ледве серце не стало. Думав, більше тебе не побачу.
Я приніс те, що належить тобі.
Прийми, будь ласка.
Пам'ятаєш, як я не брав з собою до школи обід?
Ти завжди давав мені пів сендвіча.
Але це не сендвіч.
Як каже Сандрінью,
таке життя не для мене.
Тоді віддай комусь, кому треба.
Ти ж знаєш, у Рабу-де-Пейше багато хто в злиднях.
Хотів би я, щоб ти лишився на виступ.
Ти не уявляєш, який у нас уже рівень.
То ти тепер велика риба!
Дзвони, якщо буде треба. Що завгодно.
Я завжди поруч.
Іди.
Почнемо?
Потрібна допомога. Я не для себе прошу. Для парубка.
Ні, я лишаюся.
У мене ще є справи тут.
Дякую, Джо.
Я не маю для тебе грошей.
Це твоє. Це твоя спадщина.
Твоє свідоцтво про народження.
Візьми його з собою в Америку.
Тату, але я...
Ти ж завжди хотів поїхати в Америку? От і поїдеш.
Але попрошу тебе одне.
-Ніколи не забувай, звідки ти. -Звісно, не забуду.
Але поки ти живий — ти мій батько, а я твій син.
Воно має бути в тебе, не в мене.
Бідолашний навіть надгробка не дістав.
Що ти сказав батькові наостанок?
Я добре пам'ятаю, що сказала я.
Ми були на вашій кухні, і я сказала: «Сеньйоре Жереміяше.
Скажіть синові, що без покаяння немає прощення».
Але вже, можливо, запізно, Едуарду.
Ну ж бо. Не змушуй друзів чекати довше.
-Я хочу подзвонити. -Подзвонити?
Ти передивився кіна.
Розслабся. Тебе не затримують.
Поки що.
Едуарду.
Іди переді мною.
Поквапся.
Я вже давно адвокат твого дядька.
Усе буде добре. Не хвилюйся.
Почнемо?
Як ви розумієте, у цій дірі робити особливо нема чого.
-Правда ж? -Угу.
-Ми байдикували. -Сука!
І рибалили.
Чудово.
Сука!
І ще полювали.
Садили картоплю на грядці мого дядька.
Картоплю посеред літа?
Важкий вилупок!
А ялинку теж ставили?
Що ви там робили?
Рибалили.
Що впіймали?
Ставридку на волосінь і гачок. А я — тунця.
Малесенького.
-Як ви туди втрапили? -Їхали автобусом.
-Сіли на бус. -Автобусом.
-Туди... -І назад.
-А потім ішли пішки. -Дай-но вгадаю.
Туди і назад.
Саме так.
-А квитки зберегла? -Ні, не зберегла.
Квитки. Здається, я їх викинув.
Словом, звичайна поїздка, як і всі.
Пам'ятаєш щось незвичне?
Ні, нічого незвичного не пам'ятаю.
Ні, нічого незвичного.
Нічого незвичного.
Щойно твого батька прооперували, ти вирішив піти у відпустку?
Мій тато нарешті одужав.
Ненадовго. Так, Едуарду?
Як давно ви зустрічаєтеся?
З 15 років.
Але ми розійшлися.
Через твоє передозування кокаїном?
Дев'ять років позустрічалися, Рафаель зник,
а ти поїхала з його найкращим другом?
Ти переїжджаєш у дім батька, він зникає, і де ти опиняєшся?
На сонячних ваннах.
Водій твого батька впав з маяка і дав дуба.
А ти де? У відпустці.
Лежиш і смалиш цигарки там, де тебе ніхто й не шукатиме.
-Робота в магазині відеопрокату втомлює. -Очевидно.
-Мабуть. -Відеопрокат, точно.
Навіть думка про таке втомлює.
Точно нелегка праця.
Діти в школі тебе ображали, так?
Як тебе прозивали?
Баба? Ґей?
Гомик?
Я з Рабу-де-Пейше.
Думаєш, я зайшов би так далеко, якби боявся образ?
Знаєш, що я думаю, Карлуше?
Ти збився зі шляху через інших, хотів виручити друзів.
Бо ти справді добра людина. Тобі не обов'язково руйнувати своє життя.
Ми можемо тебе захистити.
-Захистити мене? -Від кого?
Від виродків, які вбили твого батька.
Сів у калюжу, так?
А повернутися вчасно не зміг.
Коли ти повернувся в Рабу-де-Пейше, твого тата вже поховали.
Ти не зміг навіть попрощатися з ним.
Побачити, яким його лишили.
Важко усвідомлювати, що твій батько помер через тебе.
Думаєте, детективе?
Я не певен. Погляньте.
Який він пихатий!
Знає свою легенду напам'ять.
Мій клієнт приїхав сюди, щоб співпрацювати з поліцією.
Не вислуховувати приниження. Якщо не припините...
-Ані сліду каяття. -Ви не маєте права згадувати тата.
Ми в Рабу-де-Пейше приречені ще з колиски, сеньйорі не зрозуміти.
Так, ми вміємо рибалити.
Ми тут надриваємося, щоб ви могли їсти свіжу рибу щодня.
Але прагнути більшого — це занадто, так, сеньйоро?
Чому? Га?
Чому я маю бути нещасним все життя?
Це все дуже добре, але дісталося твоєму батькові, так?
Я розумію, про що ти.
Я розумію, ти хочеш кращого життя.
Але є дещо, чого я не розумію.
Досі ти жодного разу не спитав мене, що я знаю про вбивцю твого батька.
Якщо це не доказ провини,
то я не знаю, що доказ.
А я знаю, детективе. Існують речові докази.
У вас немає жодних речових доказів проти мого клієнта.
Самі провокації і неповага.
Ходімо, Едуарду.
Розважайтеся.
Він висить на волосині.
Я смикну за неї ще раз, перш ніж піти.
Ти певен?
Я знаю Карліньюша з дитинства.
Берете одного — маєте всіх.
То де ж він?
Здається, я знаю.
Ти приніс те, що я просив?
І ще мені потрібна машина.
-Машина? -Так.
Я подбаю про це.
Зі США прислали справу дядька Едуарду.
«Вибуховий Джо», експерт з вибухівки, засуджений за пограбування броньовика.
Наче нічого дивного. Але кого ще ми підозрювали?
Фелісіану Каррілью, «Консерви Фелісіану».
Власник будинку, де живе Джо, відколи того депортували на Азори.
Фелісіану і Джо — давні друзі.
Поліція так і не знайшла його.
Але зараз Фелісіану — успішний і поважний бізнесмен.
Найкращий тунець на Азорах.
Консерви з тунця?
Певен, що за тобою не стежили?
Певен.
Але детектив з материка вгризлася в нас зубами і не відпускає.
Дядьку Джо, треба все скасувати.
Навпаки. Зараз або ніколи.
Я відповідаю за Сільвію і Карліньюша.
Що, як з ними щось станеться?
Ну...
Не пішов би ти на цвинтар — не втрапив би в халепу.
Тож слухай мене і дій за планом, бляха.
Слухай, я знаю, що наламав дров.
Але я намагаюся прибрати за собою, ясно?
Час довести собі, що ти вищий за цей відстійник.
-Дій, бляха, за планом. -Дядьку Джо.
Нам треба залягти тут.
Принаймні на певний час.
Знаєш, хто ще тут заліг?
Твоя мама. І що це їй дало?
-Вона тут ні до чого. -Ще й як до чого!
Її смерть — мій, бляха, хрест на все життя.
Коли вона захворіла, що я зробив?
Я пішов.
Я мав привезти її в Америку.
Це був мій обов'язок.
Моя сестричка.
Не варто було її покидати тут. Як і тебе.
У мене був батько.
Ну, вже нема.
Але є я, малий.
Ти хотів знати, чому я тобі допомагаю.
Ось чому.
Я не зміг врятувати твою матір.
Та маю врятувати тебе.
Я маю врятувати тебе.
Гадаю, в Америці я стану вільним.
Я зможу бути собою.
Ти найвільніша людина, яку я знаю.
Можеш бути Карліньюшем і тут, і у Фолл-Ривер. Де захочеш.
А ти?
Ким ти будеш?
Не знаю.
Я завжди хотіла бути кимось іншим в іншому місці.
А зараз, за крок до цієї довбаної зміни, мені стає сумно. Уяви.
Іноді здається, що в мені тече отрута, а не кров.
І що з кожним днем ця отрута все більше мене вбиває.
То може, Америка — це ліки.
Що б не сталося, залишайтеся тут.
Думаєш, Америка — ліки?
А може, просто інший вид отрути?
Це максимально терміново.
Так, але ви самі бачите, що лік пішов на години.
Якщо не поквапимося...
-Я зачекаю. -Мені організувати спостереження?
Досить спостережень. Треба діяти. Схопимо їх сьогодні.
Перепрошую. Знаю, ви хочете закрити це перед Лісабо...
Так, сеньйоре.
Дякую, сеньйоре. Маємо ордер на обшук.
Збери весь загін.
Не знаю, чи виживуть вони там,
але тут були щасливі.
А не всі можуть таким похвалитися.
Ти мусиш ще дещо зробити, так?
ФІЛЕ ТУНЦЯ СПІЙМАНО І УПАКОВАНО НА АЗОРАХ
Я не міг піти, не вибачившись.
Тобі нема за що вибачатися, Карлуше.
Кохання — не гріх.
Ваша правда.
Не гріх, але...
Я навчився, що не всі наші бажання для нас корисні.
Коли я востаннє щось хотів, ви опинилися в лікарні.
Але Бог мене не покинув.
Мої почуття до вас так ще сильніші.
З цим між нами.
Церкву зачинено.
Завмри! Не вставай!
Не рипайся! Пригнися!
Цить!
Де педрило?
Я не розумію.
-Як буде «педик» португальською? -А я знаю?
-Ти зек чи ні? -Ну і?
-У португальських тюрмах педиків нема? -Та хрін його зна!
Де педик?
Я не розумію.
Де фіноккіо?
Фіноккіо тебе поліном робив, вилупку недотраханий!
Не рухайся!
Чого тобі? Га?
Чорт.
-Поліція! Стояти! -Розворот!
Руки за спину!
Нічого не знайдете.
Очевидно, ви вважаєте кругову поруку честю,
але скажіть мені,
до чого вас привело прикривання Фелісіану?
До семи років за ґратами і депортації назад до злиднів?
Можу пояснити вашу ситуацію прокурору і попросити зменшити вам термін.
Не заманливо для співпраці?
Ви нічого не знайдете.
Що довше Едуарду буде жити таким життям, то гірше для нього.
Одного дня він прокинеться на вашому місці.
Чи його знайдуть у рові з кулею в голові. Хочете так?
Поговоріть з ним.
Скажіть, щоб здався добровільно.
Ви не знайдете ніфіга.
На жаль для вас, знайду.
Знайду саме те, що шукаю.
Сільвіє, ми йдемо.
-Вперед! Чуєш? -Нащо?
Де Карліньюш? Візьми дядьків одяг і гроші.
-Скажи, що відбувається. -Менше знаєш — краще спиш.
Слухай, ти! «Іди по одяг і гроші»...
«Вперед!» Я тобі що, служниця?
Я заробляю цим на життя, а ти тільки нюхаєш.
Що нюхати, що продавати — фігня.
Що ти хочеш сказати? Тобі краще гнити у відеопрокаті?
Бути п'яничкою, як твоя мама?
-Сільвіє, вислухай. -Відпусти!
-Слухай. -Не чіпай мене!
Ми їдемо в Америку.
Допоможи мені. Прошу.
Нам треба рятуватися звідси.
Тут всюди люди, що можуть мене скривдити.
Зроби це заради мене. Прошу.
Заради тебе?
Я думала, ти затіяв це все гімно заради тата.
Заради друзів.
-Заради нас, невдах з Рабу-де-Пейше! -Звісно, так.
Але все надто ускладнилося.
Алло?
Пробач, Едуарду.
Пробач!
Віддай мені моє завтра.
Більше жодних витівок.
Не змушуй робити з твоїм другом так, як з твоїм татом.
Я віддам вам усе, клянуся, але прошу,
будь ласка, благаю. Не чіпайте мого друга...
Чорт! Чорт забирай, сука!
Що таке? Що сталося?
-Треба виручати Карліньюша. -А що з Карліньюшем? Едуарду!
Сільвіє, підготуй усе і йди до нашого місця зустрічі зі Скай.
Ми не можемо чекати тут.
Попереджаю: ненавиджу прощання.
Хто їх любить?
Що робитимете в Лісабоні?
Розлучуся.
Мені шкода.
Чому шкода?
Ти колись чув, щоб ідеальні пари розлучалися?
Все одно це сумно. Це завжди кінець чогось.
І початок чогось іншого.
Нещасливий шлюб сумніший, правда ж?
Дякую за все, Франсішку.
Ось чому мої люди не змогли тебе знайти.
Перепрошую, що прийшов сюди. Але іншого виходу не було.
Авжеж, був. Ти міг здатися поліції.
На коліна. Руки за голову.
Заарештуєте мене зараз —
не знайдете тих, хто все це почав.
Справжніх власників кокаїну.
-Не за цим ви прилетіли на Азори? -У таку шляхетність важко повірити.
Це не шляхетність.
Це справедливість.
Вони вбили мого тата.
Я дечого про тебе не второпаю.
Ти й досі ні про що не шкодуєш?
Є багато речей, які я б не повторив.
Але шкодую я про те, чого не зробив.
Ну, ти мене не любила б навіть облитою рибним соусом.
Але нам було б важко дружити.
Твій тато був козлом.
Але моїм козлом.
І, хай там як, твоїм також.
Я завжди знала, що все закінчиться погано.
Я не скаржуся.
Твій тато завжди давав мені все найкраще.
Був такий час, коли я думала...
що одного разу він зміниться.
Закине свої сумнівні оборудки.
Але Арруда є Арруда.
Жодна дружина чи донька не змінять його.
Альбом уривається.
Коли ти з таким, як Арруда,
завжди все уривається.
-Що таке? -Нічого.
Щось мені недобре.
Блін! Ой!
Що це в біса було?
Так і знала. Я ж думаю, такі дійки набряклі.
Тобі недобре, бо ти вагітна.
Карліньюше!
Покажи руки.
Що це в біса таке?
Ваші наркотики.
Погляньте.
Решта у фургоні.
Повірте мені.
-Повірити тобі? -Так.
Ти смердючий мішок гімна.
Твій батько тобі вірив.
-Ключі від фургона. -Ні.
Спочатку мій друг.
Тебе ніщо не вчить, так?
Ні!
-Ні, будь ласка! -Я тобі дещо скажу.
У реальному житті безкоштовний сир тільки в мишоловці.
-Давай сюди довбані ключі. -Ось вони.
Монті, поліція! Тікай!
Боніно, не змушуй мене тебе застрелити.
Добре, так, сюди. Тихше.
Розкрий долоню.
Ходімо.
Франсішку, ти живий?
Виклич швидку, негайно.
Не страшно, детективе.
Франсішку.
Франсішку!
У мене на футзалі й гірші травми були.
Драний ти сучий син.
Едуарду.
Це не Америка. Ти обіцяв повезти мене в Америку.
Я знаю. Це я й збираюся зробити.
Де Сільвія?
Сільвія чекає на нас у доках, Карліньюше.
Наступна зупинка — Америка, Карліньюше!
Сільвіє!
Треба її дочекатися.
-Сільвіє! -Едуарду.
Вона не прийде.
Не прийде? То я по неї поїду, так?
Ні.
Не тому, що не може.
Вона не хоче.
Але звідки ти знаєш?
Просто знаю.
У глибині душі ти теж.
-Чорт! -Тікаймо.
Зарази чортові!
Бляха.
Я не хочу помирати в цьому одязі.
Ніхто не помре.
Чуєш?
Сьогодні ніхто не помре.
Джо.
Я ж казав їй, що нічого не знайде.
Ну...
Що ж, бувайте.
Візьміть.
З днем народження.
Ти згадав.
Я й не забував.
Одинадцяте вересня.
Пробач.
Ні.
Це я маю за все вибачитися.
Не хвилюйся.
Зрештою, ми пливемо в Америку, так?
Багато хто хотів би бути на нашому місці.
БІЛЬШЕ ЖОДНИХ КРЕДИТІВ
Азори.
Найкращі стейки Європи.
Щоб я так жив.
ХВИЛІ ЗМІН
Переклад субтитрів: Тарас Малкович