Нам треба бути як камбала.
Зачаїтися, як камбала.
Камбала страшна, як срака.
Камбала, звісно, не мальована красуня,
але їй вроди й не треба.
Вона добре вміє зникати, і ці двоє так і зробили.
Ти чого? Усі, Рафаелю. Кидай давай.
Це все?
ХВИЛІ ЗМІН
У безпрецедентній спецоперації поліції
понад 360 кг кокаїну вилучено на північному узбережжі...
Молодці, колеги!
...у Рабу-де-Пейше.
У поліції повідомляють, що вдалося
вилучити все, що перевозив Франческо Боніно,
знаний як «Італієць»,
який перебуває під вартою...
Чарчину за хоробрих офіцерів нашої Понта-Делгади.
-За нашу поліцію! -Будьмо!
І за детектива Фріаш!
Без її рішучих дій
ми б не досягли цього надзвичайного результату.
До дна за пані детективчиню з континенту!
Я тільки за. Пиймо.
Детективе Пауло, вітаю.
Зв'яжіться з в'язницею. Хочу говорити з Боніно.
Це ще не кінець.
Кохана, човен зламався,
і ми опинилися на острові.
Це щось середнє між Сицилією і Парком Юрського періоду.
Пам'ятаєш всю ту рослинність?
Ми привеземо сюди дітей. Їм сподобається.
Ні, Джанлука в порядку.
Вантаж у безпечному місці.
Тебе постійно показують у новинах.
По телевізору, в Інтернеті. Всюди, Франческо.
Ми пошлемо декого, щоб витягти тебе і забрати вантаж.
Хто приїде?
Монті.
Кохана? Алло! Алло, кохана?
Ти моя сестра, я не хочу тобі зла, але ти надто говірка.
Твій чоловік знає.
Капітан завжди тоне разом з кораблем.
Краще, щоб твої діти були сиротами, ніж щоб їх зганьбив батько.
-Італійцю, що сьогодні на обід? -Твоя «сорела».
Це паста чи піца?
Думаю, сьогодні теж ніхто не прийде.
Мабуть.
Треба запастися терпінням.
Незбагненні шляхи Господні.
Що ж тут незбагненного, отче?
П'яниці є п'яниці, і завжди ними будуть.
П'яниці теж люди, Карліньюше. Ми не можемо їх покинути.
Зрозумійте, отче.
Вони б прийшли і навіть попросили б про допомогу, якби ви не були...
таким святим, таким безгріховним, розумієте?
Ніхто не хоче сповідатися перед святим.
Я анітрохи не святий, Карліньюше.
Сьогодні нам пощастить.
От побачиш.
Цього року Богородиця Легіону Марії буде у нас.
-Ага. Легіону манії. -Поважай традиції.
Ми — легіонери Марії,
і наша Богородиця сьогодні вирушить до нового дому.
Цього року...
на голосуванні ви вирішили, що наша статуетка вирушить до...
-Мене! -От свиня!
Ельвіра Дутра!
Ельвіра Дупа.
Я помітив, ви не п'єте.
Навіть жертовне вино.
Існує теорія рівноваги.
Якщо чоловік не...
трах-тарарах,
він має пити. Диявол мусить мати якусь шпарку.
Беріть.
Може, я був би добрим священиком.
Я люблю допомагати людям.
А голубок, як я, беруть у семінарію?
Голубок?
Мене так одружені прозивають.
Голубка.
Це й в очах Господа неправильно, отче?
Звісно, ні.
Бог любить усіх однаково.
Шкода,
що з тобою так поводяться.
Та ну, я щасливий.
Я не дозволяю нікому з себе глузувати.
Та й у мене є хор.
Колись ми поїдемо у Ватикан і заспіваємо Папі.
Ватикан за розміром не більший за Рабу-де-Пейше.
Справді?
Еге.
Фрески Страшного суду на стелі Сікстинської капели
зображають чоловіків, що цілуються.
Ану, як вам таке?
Але попереджаю, вона англійською.
Твоя мати казала, що Азорські острови —
це Земля, що горить зсередини.
Тут я їй освідчився.
Хотів би я побачити це місце перед смертю.
Ходи всередину.
Уже пізно.
Мені подобається тут у цей час.
Моя кохана Фатіма.
Твоїй мамі сьогодні було б 44 роки.
Щороку того дня вони ходили на її могилу.
І щороку Едуарду обіцяв матері те саме.
Він поїде в Америку
лише після того, як вилікує батьків зір.
Та через стільки часу,
мій Едуарду вже не знав, чи це обіцянка,
чи довічне ув'язнення.
Гляньте на цього негідника!
-Фелісіану? -А ти, мабуть, дрібусик.
Твій тато звав тебе так в Америці.
Фелісіану Ґомеш.
«Консерви Фелісіану».
Пообідаємо?
Тунець, кальмари, морські блюдечка, сардини.
Що забажаєте.
Я король океану в консервній банці!
Дрібусику, ми з твоїм батьком жили в Америці.
Ми почали з нічого. Я продавав «ваклінаші»,
а твій тато був прибиральником.
Прибирав будинки. Найчастіше туалети драяв, так?
Знаєш, що таке «ваклінаші», юначе?
Пилососи.
Так їх тут називають.
Ніколи не бачив, щоб хтось так швидко вивчив американську, як твій тато.
Я хотів, щоб він став моїм бізнес-партнером.
Але він цього не хотів.
Казав: «Консерви для португальців.
Тільки португальці їдять сардини».
Як він помилявся.
Якщо є щось, від чого америкоси в захваті, це наш «туна», як вони там кажуть.
І платять вони одразу!
На місці!
Були часи,
коли я, твій батько і твій дядько Джо
були великими зірками!
Арруда там ще довго?
Ти про свого тата?
То довго чи ні?
Вона сюди пасує, правда ж?
Я увихалася, щоб принести Діву Марію в наш дім.
О, про Марію...
Мені щойно «Кривава Мері» явилася. Маєш щось?
Га?
-«Бенфіка» грає вдома. -Вони виграли?
У мене місячні. Тампон маєш?
Так би й сказала.
Не мусиш чекати тут на операцію.
Поїхали в Америку. Там тебе добре прооперують.
-Ні. -Я заплачу.
Фелісіану!
Ти вже пригостив нас обідом, і я вдячний.
Я не хочу бути боржником.
А тепер прошу мене вибачити.
-Едуарду! -Я тут, тату.
Я хочу додому.
Сюди.
Дрібусику!
Ходи сюди.
Ну ж бо. Візьми.
Коробку, негіднику малий!
Дрібусику,
твій тато дуже гордий, і цим себе в могилу жене.
Але я можу допомогти.
Не будь, як тато.
Це погано скінчиться.
Не дай Фелісіану задурити тобі голову.
-Статки йому дала не Америка. -А що?
Його оборудки.
Америка так робить з людьми. Вона їх псує.
Ти не казав, що драяв туалети в Америці.
Я забруднився, але моя душа чиста.
Я сплю з чистою совістю.
І тому можеш прийняти допомогу Фелісіану.
Він може заплатити за операцію.
Якщо я зараз помру, то зможу гідно зустрітися з Богом.
Гадаєш, Фелісіану може сказати те саме?
Мамо?
-Агов, мамо! -Вже йду.
Ходи сюди.
Дивись.
Сільвіє, чому Діва тут?
Пасує сюди, правда ж?
Але я вже десять років ані краплі алкоголю до рота.
А на службах?
Вдаю, що п'ю.
Нікому не кажи.
Зрештою, священик — теж людина.
Владою, даною мені Церквою,
я відпускаю вам усі ваші гріхи.
Бізнес чи туризм?
Риболовля.
Вітаю на Азорах, пане Монті.
Тільки цього бракувало!
-Оце мене торкнуло. -Який потужний.
Усе рухається.
Ісус із Назарету, син Божий,
страждав на хресті дві години, а тоді був вічний спокій і любов.
Але на Азорах немає спочинку.
Це чистилище.
Карлуше...
Це буде велике горе.
Чорт.
Бачиш, синку?
Життя — це позика.
Ми випадкові перехожі.
Це ще гірше, ніж раніше.
Я любив уроки праці, але я не чудотворець.
-Це майже диво. -Нас усіх відлучать.
-Сільвіє! -Що?
Відчини.
Чорт.
Усі живі? Як справи, Сільвіє?
Що з тобою сталося?
Ні, цьому не бути.
Точно.
Нічого доброго тут не буває, так?
Так ти завжди кажеш?
Хто там?
Як життя?
Сезон камбали скінчився.
-Ми знову в ділі. -Бляха, нарешті!
Життя — це позика.
Ми випадкові перехожі.
Землетруси не просто трусять землю.
Вони потрясають нас до глибини душі.
Викривають нашу безпорадність,
слабкість, сором.
Нашу лють.
Алло, Зіню?
Слухай, а де свята?
Я такий радий, що ти за кермом, люба.
Цей довбаний радикуліт діє мені на нерви.
Бо це і є запалення нерва.
Ельвіра діє ще сильніше.
Я роблю це, щоб ті хрестоносиці не турбували маму.
Я твій батько. Я можу допомогти.
«Я твій батько».
Перший день на цій роботі?
Та ну тебе, Зіню.
Зіня пішла на хрін.
Я Сільвія.
Останній мій день народження з тобою коли був? Років у сім?
Ага, я його пам'ятаю. Я повів тебе на той фільм про оленів.
-«Бембі». -«Бембі». Саме так.
А потім дав мені дробовика.
На полюванні на кроликів. Топовий дитячий спогад.
Я знаю, ким я є, і ким не є.
І знаю, що батька з мене не вийшло.
Але, думаю, у нас ще є час, щоб познайомитися ближче.
Я серйозно, люба. Я хочу знати, яку їжу ти любиш,
чи часто так фарбуєш волосся, яку музику слухаєш.
Справді? Ти справді хочеш знати?
Гаразд.
Я люблю секс.
Дуже.
Але тутешні хлопці не вміють лизати.
Якщо додати квадрати катетів, то вийде...
Гіпотенуза. Ти виграла приз.
Це діагональ. Це ми вже знаємо.
Саме так.
Треба робити домашнє, щоб не відставати.
Так. Лише рівносторонні.
Вибач, Саро. Продовжимо іншим разом.
Добре? Ти не проти?
Добре. Дякую.
Цьомчик.
Поїхали.
Ви мали рацію. Геометрія у вашої доньки шкутильгає.
Я в цьому покладаюся на тебе.
З твого дозволу!
Як життя, Аґуштінью?
Ще не здох, старий?
Цього мого приятеля прозвали Пінкою.
Через ту білу штукенцію по кутках губ.
-А це — моя красуня донечка. -Привіт.
Наша місцева зірка футболу.
Розкажи їм, як ми познайомилися.
В армії. Чудові роки.
Якби цей вилупок не допоміг, я б застряг на базовому рівні.
Отак!
Ну... гляну, що можу зробити.
Глянь. Відірвали голову, а з рученятами диви що зробили, блін.
-Та це... -Подиви.
Поглумилися з Богородиці.
Та це повна срака.
Голові капець, бляха. Диви.
-Богородицю потрачено, блін. -Це дупа.
Розхріначили.
-Хто так робить зі святими? -А тут внизу?
Я нічого не можу з цим зробити. Чекай.
Готово.
Диво.
Стільки галасу через святу, а врешті...
Доню, можеш не дякувати таткові.
Дякую... татку.
Рафаелю, ноги в руки.
Бери це гімно.
Аґуштінью!
-Чорт! -Виходимо.
-Човни готові, детективе. -Вперед.
Ви відчули землетрус?
Відчула.
Не зупиняйся. Не зупиняйся! Ні...
Дупа.
4,2 за шкалою Ріхтера.
Слабенько.
Точно.
Слабенько.
БЕРЕГОВА ОХОРОНА
Говори. Я слухаю.
Бруно, я хочу вибачитися.
Зачекай, малий. Ти мене напружуєш.
Чому?
Стоїш так, сумку стиснув.
Як той «Хлопчик, що плаче». Сідай.
Ось так. Хочеш печивко?
Припини.
Гаразд...
-Я хотів сказати... -Чекай.
Говори.
Я хочу вибачитися.
Зачекай, блін!
Та ну на хрін.
Я був у будинку з копами з двома кіло кокаїну в сумці.
Певне, розмазав гімно по трусиках.
Але якби ви не попередили Сільвію про рейд,
я б точно вже сидів.
І зеки вже пхали б свої ковбаси
між твоїх сідничок у в'язниці Понта-Делгади.
Отакої товщини.
Тому я просто не міг не віддячити вам оцим.
Дуже мило. Це шляхетний жест.
Не так швидко, часом п'ять двох не варті.
Поїхали.
Це найкращий подарунок у моєму житті.
Окрім ровера з відчіпними колесами у п'ять років.
Мир-любов?
Мир-любов.
Ну ж бо, ходи поснідаєш.
Ну?
Чого похнюпився? Йди сюди.
Іди сюди. Ходи до татка.
Полегшало? Інша справа.
Ми тепер друзі, так?
Закругляйся вже з цим гімном.
Годі вдавати, що ти Махатма Ганді від коксу.
Колися раз і назавжди, нащо ти насправді тут?
Я шукаю покупця.
Знаєте, детективе, більшість нетутешніх почуваються на острові в'язнями.
Океан для них наче ґрати.
Як не дивно, у нас протилежне відчуття.
Відчинених воріт.
Не переймайся.
На Азорах мені вільніше, ніж у Лісабоні.
То це тут ви сховали кокс?
Я не казав, що сам його ховав.
Я казав, що бачив, як його тут сховали.
Це дві різні речі. Може, ми не так порозумілися.
У вас, детективе, італійська трохи накульгує, ні?
Вона у мене достатня, щоб я зрозумів, що мене обвели круг пальця.
Тут є п'ять кроків:
нарізання, зважування, пакування,
заховування і транспортування.
Припини!
Про схованки ми трохи знаємо.
Фільми показують достатньо.
Дехто перевозить кокаїн в дупі.
Але не ми.
Усе, що ми пхаємо в дупу — для розваги.
Слухайте.
Та позатикайтеся, слухайте!
Покупцю Ієна потрібен кокс на материку.
Він замовляє пакування в контейнері.
Питання.
Як відправити п'ять кіло кокаїну без жодних підозр?
Га?
АФАЛІНА
Цей італієць слизький, як риба-шабля.
На допиті сказав, що перевозив човном пів тони.
Під час рейду ми знайшли ще 300 кіло.
А тепер каже, що кокс не його.
Брехня Боніно його ж і викриває.
Він чудово знає, що в нас є докази.
-Хтось не дає йому говорити. -Хто?
-Ага.
Справжні власники коксу, Франсішку.
На острові залишилося багато коксу. Італійці за ним прийдуть.
КРАЙНЯ ЛОКАЦІЯ
Це тут. Стій!
Що одному непотріб, іншому — скарб.
МЕРИКА
У вантажівці є ще одна коробка. Налітай!
Карліньюше! Іди забери звідти ту коробку.
Ієну потрібна доставка сьогодні.
Диви, красуня чи ні?
Що, чекаєш, що вона розкриє тобі Фатімську таємницю?
-Пакуємо сюди. -Вперед.
-Едуарду. -Що?
Едуарду, у нас гості.
Раночку всім, друзі!
Сука.
Як життя, Середо? Усе в нормі?
Ти у нас «і сам не гам, і іншому не дам».
-Не здох, зоре моя? -Не здох.
Моя чарівна донька Зіня.
Привіт, Зіню.
Моя люба донечко.
Я сьогодні прокинувся з бажанням піти в кіно.
Але зараз усі фільми на відеокасетах.
У Рабу-де-Пейше колись був кінотеатр.
Раз на тиждень я туди ходив.
Пам'ятаєш, Зіню?
Це там ти вперше подивилася «Бембі».
Перші пару хвилин дивилася.
А тоді раптом...
Мама Бембі помирає. Її вбивають.
Ти, бляха, всі очі виплакала.
Знаєте, який мій улюблений фільм?
«Брудний Гаррі».
Мені завжди подобалися ті, що гнуть закон, як хочуть.
Маєш його, доню?
Іди візьми.
Як звали детектива? Як там його?
Гаррі Каллаган.
Перемовчати не вмієш, так, сука?
Він думає, що розумніший за нас.
Бо так і є.
Мовчи, гомику! Я тебе, сука, питав?
-Гомик вас через коліно переламає. -За кого себе маєш?
Тсс.
Мабуть, сьогодні
все ж таки гляну фільм зі щасливим кінцем.
Досить.
У світі стільки гімна. Стільки трагедії.
Наприклад, оцей наш друзяка
якось перечепився і впав у киплячу яму у Фурнаші.
Ну, і тепер
у Рабу-де-Пейше у нього кличка «Курча Зе»!
Ідеальна просмажка. Так і тягнеться рука в суп покришити.
Але щасливий кінець існує, чи не так, Зе? Правда ж?
Коли я був малий,
до нас у двір усе приходив один пес-приблуда.
Ну, задушити курочку-другу.
Тато тричі намагався його отруїти.
Усі три спроби пережив, собака.
А одного дня ми відчинили ворота і дали йому поїсти.
І той вилупок прожив з нами 12 років.
В житті не бачив такої вдячної тварини.
Серйозно, люди,
вилізти з ями у Фурнаші? Щоб я так жив!
Та ну на хрін!
Бо його час ще не настав.
А хто я такий, щоб проти Божої волі йти?
І Святого Духа.
Ви ж мене, бляха, знаєте.
Ви ж знаєте, що коли хтось страждає, я завжди поруч.
Я, сука, нікуди не йду.
Драний радикуліт, бляха. Я ледве стою.
Їздити не можу. Мені водій треба.
Якби не я, Курча Зе було б безробітнє.
Так?
Привітик!
А ви як думали, дурбецали драні?
Що Аґуштінью не скаже мені, що кокс у статуетці?
Я збирався вам сказати...
Шефе!
Кажи, де товар, сука?
-Більше нема. -Брешеш!
-Припини! Дай йому спокій! -Де драний кокс?
-Я знаю, де він. -Де?
-Відпусти його! -Кажи, сука, де він?
-Припини. -Шефе, йдіть заберіть. Він ззаду.
Цього літа,
тільки на відеокасетах для дорослих —
«Мастурбатор»!
«Едвард Руки-Члени».
«Заведений апельсин».
І цей.
«Білосніжка і семеро гомиків»!
Не кажи такого перед моєю донькою, сука.
Добре.
Пробач, Сільвіє.
Це все, більше нема.
Це все?
Так, шефе. Присягаюся Господом...
Я, сука, з тобою розмовляю? Чи ні, га?
Середо,
дізнаюся, що ти ховаєш від мене кокс — ти перший в черзі у котел.
-Ховаєш ще, ні? -Ні, не ховаю.
-Є ще кокс? -Більше нема, сеньйоре Арруда.
Нема.
А це тоді що?
Сучий син.
Мій Едуарду знав:
іноді спершу треба прикинутися ягням,
щоб потім стати вовком, що ним завжди хотів бути.
Мамо, а де священик?
Не знаю. Ще не з'являвся.
Отче!
Отче, прокиньтеся!
Вас усі чекають.
Отець так довго не підпускав до себе спокусу,
що тепер знову почав пити, щоб полегшити тягар провини.
Авжеж, диявол мусить мати якусь шпарку.
Карлуше.
-Ні... -Вдихніть. Дрібочку.
Ну ж бо.
Добре. Ще одну.
Ще одненьку.
Отець зараз вийде.
Ходімо.
Отче, вставайте.
Вас усі чекають.
Ну ж бо.
Я — сором в очах Господа.
Отче, погляньте на мене.
У землетрус ви казали,
що ніхто не повинен бути покинутий.
Бог нікого не покидає.
Але й ви не можете покинути людей.
Вони чекають і потребують вас.
Ви потрібні їм, отче.
Господи, прости.
Дай ще одну.
Ще одну.
До Христа на небесах
Алилуя
Що розп'ятий на хресті
Алилуя
Щоби грішних нас спасти
Алилуя
Браття і сестри,
щоби праведно відправити Святе Таїнство,
ми мусимо зізнатися, що всі ми грішні.
Я зізнаюся Всемогутньому Господові...
І вам усім, браття і сестри,
що я дуже згрішив
у своїх думках і словах, у тому, що я скоїв і в тому, що не зміг.
Моя провина, моя най...
Моя найтяжча...
провина...
Едуарду!
Поки ми відволікаємося на споживання, верхівка збирає...
Рафаелю.
Ти перемудрив, Едуарду. Це просто кіно.
«Матриця» — не просто кіно.
Едуарду!
У отця в церкві пішла кров з носа і він зомлів.
Чорт.
Тоні Монтана.
З «Обличчя зі шрамом».
Він пропав, бо думав носом, а не головою.
І що?
Думатимемо головами.
Переклад субтитрів: Тарас Малкович