Залишили б ми його на дорозі, поліція нас точно не шукала б.
Чхати на поліцію. Це гірше за наїзд на пішохода!
Це Божа кара. Чорт!
-А якщо це шанс? -Що?
Карліньюш казав, що власники прийдуть шукати кокаїн, так?
І що цей тип тепер зможе знайти?
Сільвіє, ми, бляха, людину вбили!
Ти пішохідний перехід бачив? Не бачив?
Бо його й не було!
Було так: він вискочив з мобільним на дорогу...
Писки позатикали, обоє!
Що ви пропонуєте?
Сказати поліції, що ми вбили людину, а труп занесли в хату, набиту кокаїном?
Я не хочу в тюрму. Я зірка.
Рафаелю, жодна сука не дізнається!
Я не хочу в пекло, брате.
Ти не потрапиш у дране пекло, Рафаелю.
Ти не потрапиш у пекло. Послухай.
Пекла не буде. Ти не винен.
Ти мені зараз, бляха, як ніколи потрібен.
Я не хочу в пекло, брате. Це якась хрінь.
Ти не потрапиш у пекло. Припини це казати.
Порубаємо його акулам.
Я не можу, щоб його!
Чорт.
Ну ж бо.
Давай, зроби це.
Щоб я здох!
Чорт забирай!
Чорт.
Ні! Зачекай!
Є інший варіант.
-Бляха, драна морозилка не тоне. -Не сліпий.
Спіймаймо вилупка на гарячому.
Що?
ПОЛІЦІЯ
На землю!
На землю, негайно!
Лягай!
На землю!
Стояти!
-На землю. -Лягаю, легше.
-Лягай! -Зрозумів. Тихше.
Вперед!
Тату, я прийшов.
Де ти був?
Тепер я тут.
Це історія про парубка з великими надіями
з місця, де надій не існувало.
Хто-хто, а я це знаю.
Я звідси, як і Едуарду.
ХВИЛІ ЗМІН
Тримай. Як подуєш, воно заспіває.
Це все, сеньйоре Арруда. Більше я не знайшов.
Візьми собі морозиво.
Можна два, сеньйоре Арруда?
Одне морозиво за пачку. А ця — дірява.
Тішся, що тобі по довбешці нею не дав.
Кульгавий.
Вона вже інша людина, отче.
Наче одержима дияволом.
Я вже не впізнаю свою Сільвію.
Я принесла все, що знайшла. Мені це лайно вдома не треба.
Беріть. Хай буде тут.
Ідіть з миром.
-Бог дивиться за вами і вашою дочкою. -Бог?
Бог не надто уважний до наших країв.
Це факт.
Усе відбувається не просто так, Едуарду. У Бога є плани на кожного з нас.
Навіть на грішників?
Люди помиляються.
Але Бог прощає.
Усе, що відбувається, добре чи погане, —
це Божа воля.
Його милосердя безмежне.
Дякую, отче.
Це я й хотів почути.
Бог, диявол.
Хай навіть Мікі Маус. Кому яке діло?
Якщо життя тобі не миле,
а тоді раптом до тебе приходять 397 кіло кокаїну,
ти віддаси їх назад?
Мій Едуарду знав: дають — бери.
Інші ж не мали його інстинкту виживання.
Дехто зашвидко хотів уникнути провини.
Інші намагалися все замнути.
Чи буде боляче?
Ще б пак.
Едуарду знав: треба втопити провину там, де її ніхто не знайде.
Що таке, Рафаелю?
-А як ти, бляха, думаєш? -Це був нещасний випадок.
Ми тут не винні.
Він кинувся на машину. Він сам себе вбив. Ясно?
А його сім'ї в Італії не повідомили. Чорт.
Мені це тепер сниться ночами.
У мене теж жахіття. Але скажи мені.
Тобі краще тут чи у в'язниці? Га?
Довірся мені.
Ти мені довіряєш?
Довірся мені, чорт забирай! Гаразд?
Домовились? Давай.
Вставай, Сільвіє. Давай.
Штовхаймо.
Щойно машина затоне,
затоне й усе те, що сталося тієї ночі.
А ми про це не згадуватимемо.
Згода?
...Франческо Боніно затримали правоохоронні органи.
Джерела в поліції повідомляють, що з материка вирушило підкріплення.
Є надія, що інших членів банди скоро спіймають.
Заїдемо в кафе?
-У мене є справи. -Справи?
Дівчачі справи.
-Тебе й на секунду самого не лишиш? -У тебе теж справи?
Так.
І ти поїдеш зі мною.
Краса, ге?
Та це ти красунчик, малий. Ти найкращий.
Гаразд. Віддам два кіло за 20 000 євро.
За кого мене маєш? По-твоєму, я гімно ложкою їм?
Друже, ти чудово знаєш, що тут зовсім не бракує
сніжку від італьяно.
Розслабся, брате. Чорт забирай.
-Ми дамо тобі знижку. -Ага.
-Тисяча євро, і все це твоє. -Тисяча євро?
-А ти казав, він розумний. -Ага.
-Та бляха! -Сто євро! Як тобі таке?
Сотня — і все твоє.
Що ж ти зразу не сказав, друже?
По руках?
Чао, Едуарду!
Вітання Каріні.
Едуарду опановував основи закону попиту і пропозиції.
Те, що фінансисти називають «дисбалансом на ринку».
Візьмемо класичний приклад ятки з лимонадом.
Якщо лимонад продає одна дівчинка,
то він буде недешевий.
Але тоді її маленька подруга подумає: «Класна ідея».
І ціна падатиме доти, доки лимонад стане гімна вартий.
А якщо з лимонадом так —
так само й з найчистішим, найдорожчим, найзгубнішим порошком у світі.
Я не знаю, чи зможу.
Мала, розслабся.
Мені знадобиться щось сильніше.
Хочеш?
Ну, за роботу.
Поквапся, Бруно. Ну ж бо.
Давай.
-Вдягни куртку. -Руку сюди.
Розслабся. Дивись.
Розслабся. Секунду.
Отак. Працюємо. Поверни трохи голову. Отак.
-Куди мені дивитися? -В океан. Ну ж бо.
Спусти трохи спідничку. Отак.
Щоб видно бліду шкіру, не трусики.
Наче ти без трусиків. У моїй фантазії ти без трусиків.
Отак.
Я вперше нюхнув коксу на концерті Спрінґстіна.
То був 1989 рік.
Берлін.
Як тоді злетів, так досі й не приземлився.
Досі не приземлився.
Гей, де ти дістала цей сніжок?
Рабу-де-Пейше, але ти не дрейф.
Я в тебе увесь цей іній викуплю.
Все, що маєш.
Зроблю з тебе багату сучку.
До дупи багату!
Пані та панове, ми увійшли в зону турбулентності.
Поверніться на місця і пристебніть ремені безпеки.
Це лише перші три хвилини.
94% авіакатастроф
трапляються за перші три хвилини польоту.
Ви набагато вірогідніше помрете від нападу акули чи укусу отруйної комахи.
А ти розумник.
Ніщо, порівняно з хворобами серця чи раком, звісно.
Від цього помирає кожен сьомий.
Кожен сьомий!
А цей сеньйор — твій тато?
Так?
Один, два,
три, чотири, п'ять,
шість, сім.
-Говорити буду я. -Добре.
Добривечір, панове!
Чемпіон прийшов!
Звільни місце.
Заходь, сідай. Як ся маєш, старий?
Як життя?
А ти там що, середа?
Середа?
Став посередині. Заходь або вали до бісової мами.
Заходь, сука.
Слухайте сюди.
Раз ми всі тут, я хочу скористатися нагодою...
А, і дякую, що завітали.
Що буде, як нам випаде великий улов?
-Ціни впадуть. -Ціни впадуть. Дуже добре.
А що буде, як ми дістанемо купу кока-коли?
Нанюхаємося так, що пиздець!
Слухай.
Зараз всі вулиці в інеї, так?
Люди сновигають вулицями, як голуби,
швидко клюють усе, що очі бачать, наче завтра не настане. Привертають увагу.
А голубів хто любить?
Бабусі.
Хуюсі. Я про копів.
Копам начхати на Рабу-де-Пейше.
Ну от. Середа діло каже.
Копам начхати на Рабу-де-Пейше.
А що стається, коли голуби починають мерти, як мухи?
Рабу-де-Пейше, друзі мої,
у новинах.
Копи прийдуть і все те гімно зберуть,
а нам з вами — дуля з маком.
І що ви пропонуєте?
Не продавати?
Тримати вдома на хліб?
Замовкни і послухай чоловіка.
Я хочу, щоб кожен з вас
приніс усе, що зможе знайти,
сюди, чорт забирай.
Продаватимемо все звідси.
Мені — комісія, а кожному з вас — своя частка.
Безпрограшна справа.
А що, як ви все заберете собі, а нас пошлете на хрін?
У поліцію нам не можна.
Слухай сюди, членоголовий.
Скільки з вас відсиділи?
Скільки з вас живуть за подачки від держави?
А от у мене законний бізнес, жодних проблем з законом.
Або так, або ніяк, люди.
Вибирайте: або курва йде по руках,
або кидаємо її в океан, та й по всьому!
У цьому випадку курва — твоя мама, дурню!
Ах ти ж мудило, не вплутуй сюди мою маму!
-Та я дражнюся. -Пішов в сраку!
Не сердься. Розслабся!
Іди додому пекти хліб!
Краще віддати кокс йому і...
Я тобі сказав: я цьому вилупку кокс не віддам.
Сказав же ж. Середа? В сраку собі хай середу запхає.
-Тихше! -Покидьок.
Ну його на хрін.
Так, треба знайти місце, де можна впарити порошок.
Десь, де купа грошви і голяк з наркотою.
Я знаю, де це можна зробити.
Вітаю на Азорах.
Експерт з наркотиків у нас тут вперше. Тут ніколи нічого не відбувається.
Ранкова доріжка. Перше, про що думаєш, коли прокидаєшся.
Єдине, про що взагалі цілий день думаєш.
Рабу-де-Пейше став наче П'ята авеню для беззубих наркош.
Оце розмова. 20 євриків, Кістлявий.
Кістлявий!
Сука, блін!
Чорт, сеньйоре Арруда...
Ах ти ж клятий гімнюк! Бляха!
Скільки разів я казав не продавати тут?
Може, ще зробиш кіоск з вивіскою «Король коксу», щоб усі знали?
-Сеньйоре Арруда... -Що?
-Давай руку. -Ні, сеньйоре Арруда.
Драний ти пекарю! Дай сюди драну руку!
Забирайте все, тільки...
Це була твоя остання оборудка тут, ясно?
Зрозумів?
Остання!
Сука.
Більше я повторювати не буду!
Знаю, це рішення суду, але я хочу допитати його італійською.
Якщо треба, залучу вас, сеньйорино Фазуло.
Так ми витрачаємо гроші платників податків у цій країні.
Отже...
Франческо Боніно,
італієць.
Джованні Сперанца.
Теж італієць.
І мій улюбленець.
Іспанець.
Хуан дель Крісто Ґерреро Ґомес.
То хто ти?
Мене звати Франческо Боніно.
Я народився в Піано-ді-Сотто, провінція Трапані, на Сицилії.
Я рибалка і моряк.
Острівний, як і я.
Я знав, що ми знайдемо спільну мову.
Тож...
У човні ми знайшли кіло кокаїну, різні паспорти і підроблені документи.
Він там був сам?
І так і ні, детективе.
Так чи ні?
Під час допиту
він сказав «да соло» італійською.
Ми не знаємо, чи це означало, що він плив сам,
чи що п'є каву без нічого.
Хай там як, судовий перекладач прибуде сьогодні.
Видається, що він був у човні не сам.
Ви допитали міжнародного наркоторговця без перекладача?
Начальник Банья трохи знає італійську. Вчився в Болоньї один семестр.
-Ліворуч. -Сюди?
Ви відчалюєте з Венесуели
на вітрильнику, набитому кокаїном, за маршрутом Канарські острови.
Погода псується.
Човен ламається посеред Атлантики.
Дивитеся на карту і думаєте:
«Непогана місцина, щоб скинути мій гімнобаласт».
Питання в тому, скільки того гімна ви привезли?
Сеньйоре Франческо?
ВСЬОГО ВИЛУЧЕНО 492 КГ
П'ятсот кіло?
Може, трохи менше.
Отже, ми вже все знайшли.
Хіба ще крихти на корм рибам.
У тебе є дані про човен?
Ти б ризикнув перетнути Атлантику на порожньому човні, щоб провезти 3 000 кг?
Кудись ідеш?
Едуарду, ти тут?
Іду, тату. Їду в місто з Рафаелем.
Нащо так напшикався?
Щоб приховати запах риби.
Я йду спати.
-Економ воду. -Добраніч.
Добрий вечір.
-У цих до нас не можна. -Що?
Вам сюди не можна.
Я зараз.
Добре.
Здоров, рапешінью!
Сідай.
Як життя?
Як тобі чоботи?
-Дякую. -Вони мого діда.
Я взяв їх з його труни. Він був ще теплий.
Старий любив ці чоботи.
-Ієн. -Едуарду.
У тебе є ще?
Га?
Маєш ще такі пакетики, як мені Сільвія дістала?
Гей! Ти що, в першому класі?
Ходи за мною.
У тебе ще багато?
Так. Багато.
Багато — це скільки?
-Сто? -Більше.
Більше? Ого!
П'ятсот?
-Якщо хочеш, у мене більше за 500. -Якщо хочеш, у мене теж дещо є.
Хочеш мені всадити?
Що?
Чи ти мене посадити прийшов?
Ти прийшов, щоб мене посадити?
-Так? -Нікого я не хочу посадити.
Просто продати свою рибу.
-Гаразд. -Добре.
-Завтра. Добре? -Завтра?
Два. Згода?
Два кілограми? Два що?
-Ти сказав два... -Ходімо назад на танці.
-Два кіло? -Нема Ієна — нема вечірки.
-Два кілограми? -Ходи.
Тобі потрібне тату.
Дивись і вчись.
-Вчися. Може, теж пощастить. -Ага...
-Дівки люблять тату. -Здається, я продав два кіло.
-Та ну! -Ну, він показав так. Два.
-Певне, це два кіло, ні? -Ти це зробив! Супер!
Гей, лялечко!
Два шоти горілки з динею. Наш бос платить.
-Ось моя адреса. -Що?
-Для замовлення Ієна. -А, так.
Заходь будь-коли.
Стули пельку!
-Дружня порада. -Не починай.
Воно того варте.
Невзаємна любов не означає, що ти не можеш потрахатися.
-Дістав зі своїм сватанням. -Я серйозно.
Як давно ти кохаєш Сільвію?
Нікому, бляха, не кажи.
Хочеш далі за нею гнатися, добре.
Я підтримаю.
Але нащо голодувати, поки чекаєш?
Ну ж бо, давай до дна. Давай.
Не можеш бути щасливим — хоча б розважся.
-Чи ти маєш плани на монастир? -Давай, пий.
Ти часом не цнотливий?
-Спитай свою кузину. -Спитай...
Ходи хоч потанцюєш, раз трахатися не хочеш.
Чорт, рибою тхне.
-А ще рибалкою називаєшся. -Це зненацька.
Тепер сумка засмердиться.
Ні, Рафаелю. Не починай.
-Одна доріжка. -Ні. Ти мені потрібен. Ходімо.
Бляха.
Що ж...
Чорт!
-Доброго ранку. Бруна тут живе? -Так.
Вона моя донька. А хто...
Хвилинку. Ого!
Ти бува не Рафаель Медейруш?
Ага, це я і є.
Заходь, Рафаелю!
Рафаель Медейруш у мене вдома.
Хлопці! Дивіться, який у нас тут великий пурець. Сила, ні?
«Санта-Клара», номер дев'ять, сезон 1997/98.
-Вибачте, то Бруна тут чи ні? -Вона ще спить, мабуть.
Рафаелю, з'їси щось? Може, свинячий шлунок?
І ще флореську ковбаску маю.
А де тут туалет?
Очевидно, я не єдина тут нікого не знаю.
Точно.
Чорт забирай.
Чорт.
Та бляха!
-Єдине холодне пійло тут. -З такою спекою я навіть пиво вип'ю.
-А де тут туалет? -Другі двері.
Дякую.
Зайнято, зачекай!
-Рафаелю, нам треба йти. -Зачекай, чорт забирай!
Виходь, бляха, забираймося негайно!
Туалет?
Зайнято.
Спробуй знайти швабру. Я тут все пообсирав.
Рафаелю, тут люди чекають.
Тут всюди гімно.
Поквапся. Люди чекають.
Брате!
А «дами вперед»?
Срака-мотика.
Добре.
Перепрошую.
Який то був гол, Рафаелю!
Ти там увесь «Ештадіу да Луж» порвав.
Треба їхати.
Парубки, чекайте. Ви ж нічого не їли.
Тату, ми запізнюємося в кіно.
-Ходімо. -Не дурій, ну. Бруна вже тут!
Ми на барбекю з копами. Прокинься, чорт забирай.
-Ти з глузду з'їхав? -Агов, хлопці!
Я не пущу вас з порожніми руками.
Ось. Візьміть ковбасок.
Дякуємо.
Тільки лоток віддаси, інакше я тебе знайду в Рабу-де-Пейше.
Заїжджайте.
Рафаель Медейруш, номер дев'ять.
Вибачте, добре? Я заснула.
Твій тато — коп, і ти нам не сказала?
Кинула нас до акул! Скажи своєму хлопцю, угоду скасовано.
Стій, Едуардо! Зачекай, блін!
Та ну на хрін!
Срака-пердяка! Відчуваєш цей адреналін?
Га? Ми, сука, були вдома в копа, з голови до ніг у коксі!
-Я не продаватиму це гімно. -Та ну тебе! Ми ж вирвалися.
Закриваємо лавочку!
Ми ж тільки почали, брате. Ми розбагатіємо!
Хлопець з Рабу-де-Пейше вмер, нюхнувши це. Розумієш?
Це ж Божа воля. Твої слова, ні?
Так. Це твої слова.
Випадки передозування всюди.
Скажи підрозділу, вдосвіта починаємо.
Нащо такий галас?
Ранкова прогулянка в Рабу-де-Пейше.
-Те, що треба в недільний ранок. -Зараз?
Розгортаємося на повну.
Залишив тобі поїсти в холодильнику.
Значну частку кокаїну італійця ще не вилучили.
У нас є ордери на обшук будинків, крамниць, супермаркетів,
складів, горищ,
підвалів, контейнерів, хоч лялькових будиночків, якщо треба.
Прочешіть усе тоненьким гребінцем.
Ну ж бо, Банья. Чорт забирай!
Алло?
Я її покличу.
Сільвіє!
Телефон.
Швидше!
Алло?
Сільвіє, поліція їде з рейдом у Рабу-де-Пейше.
Чорт.
-Вони вже їдуть сюди. -Хто там?
Поліція.
Усі на підлогу!
-Що відбувається? -Розверніться.
Чорт забирай.
Лягай!
-Чорт! -Сука!
Чорт! Сука!
Та ну на хрін!
Ну ж бо! Газуй!
РІБЕЙРА-ДА-СІЛЬВА ПОРТУГАЛІЯ
Едуарду!
Треба зупинитися!
Зупини човен!
БЕРЕГОВА ОХОРОНА
Нічого, детективе.
Детективе Банья.
Рюкзак.
Цей?
Це ваш лоток, сеньйоре. Ми його помили.
Усе добре?
Рафаелю, вперед.
Їдемо?
Газуй.
А що це ви тут влаштували?
Затримуєте дітей і старих?
Злочинці мають сидіти, ким би вони не були.
Їх спіймали на гарячому?
Кокаїн викинуло на берег випадково.
На Азорах не люблять затримувати дітей чи старих.
Доведеться вам їх відпустити. Наказ судді.
Розворот! Руки за голову!
Вперед!
Тільки погляньте!
Детективе Банья!
Відпустіть їх усіх.
Відпустіть нас!
Стійте. Все добре.
Покидьок.
От покидьок. Я знаю, хто нас заклав. Глянь.
Тепер у мене кров із чорного базальту
А в серці жар котлів киплячих вулканічних
Благаю...
А океан той повнить мені душу
Я ввесь з трави
І зелень та безмежна дає мені надію
Тому й походжу з островів туманних
Де прилітають чайки і цілують землю
Гарно ж ти нам підісрав, пекарю драний!
Я... нічого не казав, сеньйоре Арруда.
-Я вас не закладав, сеньйоре. -Тсс...
Я нічого не казав, сеньйоре Арруда.
Я нічого не казав. Я вас не...
Ношу я пурпур з тугою і гіркотою
Покидьок!
Лиш вітер виє й десь далеко шум прибою
У мене в грудях океан іспоконвічний
Забираймося звідси.
А в серці жар котлів киплячих вулканічних
Тягни!
Давай, тягни!
Ти зав'язав?
Ми справжні чемпіони Рібейра-Ґранде!
Срака-пердяка!
Це Божа воля! Це Божа воля, не забувай!
Отак вигравши кокаїновий джекпот,
зумівши вислизнути від поліції,
скажіть мені:
чи ж не повірити було Едуарду,
що вперше в його житті Бог вболіває за нього?
Та на цих островах сонце довго не затримується.
А долю деяких бідолах тут вирішено з колиски.
І вже ані Бог, ані диявол не в змозі їм допомогти.
Переклад субтитрів: Тарас Малкович