‎Dacă-l lăsam în drum, ‎era mai puțin probabil să fim prinși.
‎E mai rău ‎decât dacă am fi lovit un pieton.
‎Ne pedepsește Dumnezeu! Fir-ar!
‎- Dacă e șansa noastră? ‎- Ce?
‎Carlinhos n-a zis ‎că proprietarul va căuta drogurile?
‎Ăsta e în stare să caute ceva?
‎Sílvia, am omorât pe cineva!
‎Ai văzut tu vreo trecere? Nu!
‎Fiindcă nu era niciuna!
‎Era atent la telefon și a sărit în stradă...
‎Țineți-vă fleanca amândoi!
‎Ce vreți să facem?
‎Să anunțăm că am ucis un tip și l-am adus ‎într-o baracă plină cu cocaină?
‎- Nu vreau la închisoare! Sunt faimos! ‎- Rafael, n-o să afle nimeni!
‎Nici în iad nu vreau, frate.
‎N-o să ajungi în iad, Rafael.
‎Nu ajungi în iad. Ascultă-mă!
‎Nu ajungi în iad. Nu e vina ta.
‎Am nevoie de tine mai mult ca niciodată.
‎Nu vreau să ajung în iad, frate. ‎Fir-ar al naibii!
‎Nu ajungi în iad. Nu mai spune asta!
‎Îl facem bucăți și-l aruncăm la rechini.
‎Nu pot!
‎Să-mi bag!
‎Haide!
‎Haide, fă-o!
‎Să-mi bag!
‎La dracu'!
‎Futu-i!
‎Nu! Stai!
‎Mai e o variantă.
‎Ce?
‎- Nu se duce la fund lada, să-mi bag! ‎- Știu.
‎Hai să-l prindem cu mâța-n sac!
‎Ce?
‎POLIȚIA
‎La pământ!
‎La pământ, acum!
‎La pământ!
‎Stai pe loc!
‎- Jos! ‎- Bine, gata.
‎- Jos! ‎- Am înțeles, gata.
‎Să mergem!
‎Tată, sunt aici.
‎Unde ai fost?
‎Am ajuns.
‎Aceasta e povestea ‎unui băiat cu speranțe mari
‎într-un loc fără de speranță.
‎Știu prea bine.
‎Și eu sunt de-al locului, ca Eduardo.
‎VALURILE SCHIMBĂRII
‎Ia! Dacă sufli acolo, cântă.
‎Poftiți, dle Arruda. ‎N-am mai găsit altele.
‎Ia-ți o înghețată.
‎Pot să iau două, domnule?
‎Una de pachet. Și ăsta e și găurit.
‎Ar trebui să-ți crăp capul, ștrengarule.
‎E alt om, părinte.
‎De parcă e posedată de diavol.
‎Nu o mai recunosc pe Sílvia mea.
‎Am adus tot ce-am găsit. ‎Nu vreau porcăria asta în casa mea.
‎Luați-o! O las aici.
‎Mergeți cu Dumnezeu!
‎- Dumnezeu vă veghează. ‎- Dumnezeu?
‎Nu-i pasă prea mult de locul ăsta.
‎Ăsta e adevărul.
‎Totul se întâmplă dintr-un motiv. ‎Dumnezeu are un plan pentru fiecare.
‎Chiar și când păcătuim?
‎Orice om greșește.
‎Dar iertarea e divină.
‎Tot ce se întâmplă, bine sau rău, ‎e voia Domnului.
‎Mila lui e infinită.
‎Mulțumesc, părinte.
‎Asta voiam să știu.
‎Dumnezeu, diavolul.
‎Ori ei, ori Mickey Mouse. Cui îi pasă?
‎Dacă duci o viață de rahat
‎și-ți cad în mână 397 de kile de cocaină,
‎le dai înapoi?
‎My boy, ‎Eduardo, ‎știa că trebuia să profite.
‎Ceilalți nu aveau ‎același instinct de supraviețuire.
‎Unii voiau să scape de vină prea repede.
‎Alții încercau s-o ignore.
‎Oare avea să doară?
‎Fii sigur.
‎Eduardo știa că trebuia ‎să-și ascundă vina, s-o facă de negăsit.
‎Ce ai, Rafael?
‎- Ce dracu' crezi că am? ‎- A fost un accident.
‎Nu a fost vina noastră.
‎S-a aruncat pe mașină. ‎S-a sinucis. Bine?
‎Iar familia lui din Italia încă nu știe.
‎Am coșmaruri în fiecare noapte.
‎Și eu. Dar spune-mi.
‎Preferi să le ai aici sau la mititica?
‎Ai încredere în mine!
‎Ai?
‎Ai încredere în mine! Bine?
‎Vrei? Hai, să-i dăm drumul!
‎Haide, Sílvia!
‎Haide!
‎Mașina asta, odată scufundată, ‎ia cu ea tot ce s-a întâmplat.
‎N-o să mai aducem vorba vreodată.
‎Bine?
‎...Francesco Bonino ‎a fost reținut de autorități.
‎Surse din poliție ne-au zis
‎că au fost trimise întăriri ‎de pe continent.
‎Ei cred că și alți membri ai bandei ‎vor fi prinși în curând.
‎Mergem la cafenea?
‎- Am chestii de făcut. ‎- Ce?
‎Chestii de fete.
‎- Nu poți sta singur o clipă? ‎- Și tu ai treabă?
‎Da.
‎Și tu vii cu mine.
‎Nu-i mișto?
‎Frate, ești șmecher. Cel mai șmecher.
‎Dacă vrei cele două kilograme, ‎te costă 20.000 de euro.
‎Mă crezi prost sau ce?
‎Prietene, știi bine că nu ducem lipsă
‎de pachetele cu praf alb ale italianului.
‎Liniștește-te! Să-mi bag!
‎- Îți facem o reducere. ‎- Bine.
‎- O mie de euro pentru tot. ‎- O mie de euro?
‎- Ziceai că e deștept. ‎- Da.
‎- Fir-ar al naibii ‎- O sută de euro! Da?
‎O sută și-ți dăm tot.
‎De ce n-ai zis așa, prietene?
‎E bine așa?
‎Pe curând, Eduardo!
‎Pup-o pe Carina.
‎Eduardo învăța regulile de bază ‎ale cererii și ofertei.
‎Ceea ce specialiștii numesc ‎„a misfit in the market”.
‎Exemplul clasic ‎este standul cu limonadă.
‎Dacă vinde o singură fetiță,
‎limonada nu e ieftină.
‎Dar prietena ei se gândește: ‎„Ce idee grozavă!”
‎Astfel, prețul scade ‎până nu mai valorează nimic!
‎Așa e și cu limonada,
‎și cu cea mai pură, cea mai scumpă
‎și mai acaparantă pudră din lume.
‎Nu cred că pot s-o fac.
‎Fată, relaxează-te!
‎O să am nevoie de ceva mai puternic.
‎Vrei?
‎Bun, la treabă!
‎Grăbește-te, Bruna! Haide!
‎Haide!
‎- Pune-ți jacheta! ‎- Așa.
‎Gata. Ascultă!
‎Relaxează-te.
‎Relaxează-te! Stai.
‎Așa. Haide! Întoarce capul, hai!
‎- Unde mă uit? ‎- Spre ocean. Hai!
‎Trage-ți fusta în jos. Așa.
‎Să se vadă pielea, nu și chiloții.
‎De parcă n-ai avea. ‎În mintea mea, nu ai chiloți.
‎Asta e.
‎Prima dată am prizat cocaină ‎la un concert de la Springsteen.
‎În anul 1989.
‎În Berlin.
‎Am început să zbor ‎și nici c-am mai coborât.
‎N-am mai coborât.
‎De unde ai marfa asta?
‎Din Rabo de Peixe, dar nu-ți fie frică!
‎O să-ți cumpăr toată marfa.
‎Pe toată.
‎O să fii plină de bani.
‎Cu ditamai cheagul!
‎Doamnelor și domnilor, ‎întâmpinăm turbulențe.
‎Întoarceți-vă la locurile dv. ‎și cuplați-vă centurile.
‎Doar primele trei minute.
‎94% dintre accidentele aviatice ‎au loc în primele trei minute de zbor.
‎Mai degrabă mori atacat de un rechin ‎sau înțepat de vreo insectă.
‎Știi multe tu.
‎Nu se compară ‎cu bolile de inimă sau cancerul.
‎Unul din șapte oameni mor din cauza asta.
‎Unul din șapte!
‎E tatăl tău?
‎Serios?
‎Unu, doi,
‎trei, patru, cinci,
‎șase, șapte.
‎- O să vorbesc eu. ‎- Bine.
‎Bună seara, domnilor!
‎A venit campionul!
‎Mișcă-ți curu de-acolo!
‎Vino să stai aici. Ce faci, frate?
‎Ce faci?
‎Dar tu, Miercuri?
‎Miercuri?
‎Stai proțăpit la mijloc. Intră sau pleacă!
‎Treci acolo!
‎Ascultați!
‎Vreau să profit de această ocazie...
‎Vă mulțumesc că ați venit, apropo.
‎Ce se întâmplă când avem o captură mare?
‎- Prețurile scad. ‎- Prețurile scad. Foarte bine.
‎Ce se întâmplă când avem multă Coca-Cola?
‎Ne facem praf!
‎Ascultă!
‎Străzile sunt pline de praf, nu?
‎Toți porumbeii ăștia se plimbă, ‎ciugulesc și trăncănesc,
‎fără băgare de seamă, atrag atenția.
‎Și cine iubește porumbeii?
‎Bătrânelele.
‎Nu! Poliția.
‎Nu le pasă de Rabo de Peixe.
‎Poftim. Miercuri a vorbit și are dreptate.
‎Polițiștilor nu le pasă de oraș.
‎Dar ce se întâmplă când porumbeii ‎încep să cadă ca muștele?
‎Rabo de Peixe, prieteni,
‎ajunge la știri.
‎Polițiștii vor veni să facă curat
‎și vom rămâne cu mâna goală.
‎Ce vrei să facem?
‎Să nu mai vindem?
‎Să facem pâine din ea?
‎Taci și ascultă-l!
‎Vreau ca fiecare dintre voi ‎să aducă tot ce a găsit
‎chiar aici, la mine.
‎Vindem totul de aici.
‎Eu primesc un comision, ‎voi vă primiți partea.
‎Toată lumea câștigă.
‎Dacă păstrezi tu tot ‎și ne spui să ne ducem dracului?
‎Nu putem apela la poliție.
‎Ascultă-mă, idiotule!
‎Câți dintre voi ați fost la închisoare?
‎Câți dintre voi trăiesc ‎din ajutorul de șomaj?
‎Eu am o afacere curată ‎și nu am probleme cu legea.
‎Ultima ocazie, băieți.
‎Pe scurt, ori ne-o tragem,
‎ori aruncăm curva în mare acum!
‎În cazul ăsta, curva e mă-ta, găinarule!
‎N-o pomeni pe mama, da?
‎- Glumeam. ‎- Du-te dracu'!
‎Nu te supăra! Calmează-te!
‎Du-te acasă și fă-ți pâinea!
‎Mai bine îi dăm lui drogurile...
‎Ți-am zis, nu-i dau drogurile ‎ticălosului ăluia!
‎Ți-am spus, omule. Miercuri? ‎Îi arăt eu „miercuri”!
‎- Ai grijă! ‎- Jigodie.
‎Să-mi bag!
‎Trebuie să găsim unde să vindem drogurile.
‎Undeva unde au cașcaval, dar nu și praf.
‎Știu unde putem să le vindem.
‎Bun-venit în Azore!
‎N-am avut niciodată poliția antidrog ‎pe insulă. Aici nu se întâmplă nimic.
‎Ora de vârf.
‎Primul lucru la care te gândești.
‎Singurul lucru la care te gândești.
‎Rabo de Peixe era ca Fifth Avenue ‎pentru drogații fără dinți.
‎Poftim. 20 de euro, Țânțarule.
‎Țânțarule!
‎La dracu'!
‎Domnule Arruda...
‎E plină, să-mi bag!
‎De câte ori ți-am spus să nu vinzi aici?
‎Mai bine facem o baracă ‎pe care scriem „Regele Coca”!
‎- Domnule Arruda... ‎- Ce?
‎- Dă-mi mâna! ‎- Nu, dle Arruda.
‎Brutarule! Dă-mi naibii mâna!
‎Luați-o pe toată...
‎Să nu mai vinzi nimic aici!
‎Pricepi?
‎Niciodată!
‎Nu-ți mai spun încă o dată!
‎Știu că e un ordin judecătoresc, ‎dar îl interoghez în italiană.
‎Dacă am nevoie de ajutor, ‎vă cer, dră Fasulo.
‎Așa cheltuim ‎banii contribuabililor în țara noastră.
‎Așadar...
‎Francesco Bonino,
‎italian.
‎Giovanni Speranza.
‎Tot italian.
‎Ăsta e preferatul meu.
‎Spaniol.
‎Juan del Cristo Guerrero Gómez.
‎Cine ești?
‎Mă numesc Francesco Bonino.
‎M-am născut în Piano di Sotto, ‎în provincia Trapani, Sicilia.
‎Sunt pescar și marinar.
‎De pe o insulă, ca mine.
‎Știam eu că ne vom înțelege bine.
‎Așadar...
‎Am găsit un kilogram de cocaină în barcă, ‎pașapoarte și documente false.
‎Era singur?
‎Da și nu, dnă detectiv.
‎Da sau nu?
‎Când l-am interogat, ‎a spus ‎„da solo” ‎în italiană.
‎Nu știam dacă înseamnă că venise singur ‎sau dacă îi place cafeaua fără lapte.
‎Oricum, vine azi traducătorul.
‎Probabil că mai era cineva pe barcă.
‎Ați interogat un traficant internațional ‎de droguri fără traducător?
‎Șeful Banha vorbește puțin italiană. ‎A studiat un semestru la Bologna.
‎- Pe stânga, aici. ‎- Aici?
‎Pleci din Venezuela
‎cu o barcă plină ochi cu cocaină,
‎spre Insulele Canare.
‎Vremea se înrăutățește.
‎Barca se strică în mijlocul Atlanticului.
‎Te uiți la hartă și îți zici
‎că ar fi un loc bun ‎unde să-ți arunci marfa.
‎Întrebarea e câtă marfă ai adus,
‎domnule Francesco.
‎MARFĂ CONFISCATĂ ‎492 KG
‎Cinci sute de kile?
‎Mai puțin.
‎Așadar, am găsit deja tot.
‎Au rămas doar firimituri.
‎Ai informațiile despre barcă?
‎Tu ai risca să treci Atlanticul ‎cu o barcă goală
‎dacă poți căra 3.000 de kile?
‎Ieși în oraș?
‎Eduardo, ești acolo?
‎Da, ies, tată. Mă duc în oraș cu Rafael.
‎Nu e cam mult parfum?
‎Să nu miros a pește.
‎Mă duc la culcare.
‎- Nu irosi apa! ‎- Noapte bună!
‎Bună seara!
‎- Nu poți intra așa. ‎- Ce?
‎Nu poți intra.
‎Vin imediat.
‎Bine.
‎Rapexinho!
‎Ia loc!
‎Ce faci?
‎Cum sunt ghetele?
‎- Mersi. ‎- Au fost ale bunicului meu.
‎I le-am luat din sicriu. ‎Nu se răcise încă.
‎Îi plăceau ghetele alea.
‎- Ian. ‎- Eduardo.
‎Mai ai?
‎Ce?
‎Mai ai pungi din alea, de mi-a dat Sílvia?
‎Alo! Ești la grădiniță?
‎Hai în spate!
‎Ai multe din astea?
‎Da. Am multe.
‎Cât de multe?
‎- O sută? ‎- Mai mult.
‎Mai mult?
‎Cinci sute?
‎- Dacă vrei, am peste 500. ‎- Dacă vrei, îți dau și eu ceva.
‎Vrei să mi-o tragi în cur?
‎Ce?
‎Nu vrei să mi-o tragi, nu?
‎Ai venit să mă fuți?
‎- Da? ‎- Nu vreau să i-o trag nimănui.
‎Vreau doar să-mi vând peștele.
‎- Bine. ‎- Bine.
‎- Mâine. Bine? ‎- Mâine?
‎Două. Bine?
‎Două kilograme? Două ce?
‎- Te referi la... ‎- Hai la petrecere!
‎- Două kilograme? ‎- Nu începe fără Ian.
‎- Două kile? ‎- Haide!
‎Trebuie să-ți faci tatuaje.
‎Privește-l și învață!
‎- Poate ai noroc. ‎- Bine...
‎- Fetelor le plac tatuajele. ‎- Cred că am dat două kile.
‎- Le-ai vândut? ‎- A făcut așa.
‎- Cred că sunt două kile, nu? ‎- Ai reușit!
‎Păpușă!
‎Două shoturi de votcă cu pepene. ‎Plătește șefu'.
‎- Adresa mea. ‎- Poftim?
‎- Pentru comanda lui Ian? ‎- Da.
‎Poți veni oricând.
‎Taci dracului!
‎- Un sfat. ‎- Nu începe.
‎Cască urechile!
‎N-oi fi iubit, ‎dar tot poți să ai parte de sex mișto.
‎- Ajunge cu lipelile! ‎- Vorbesc serios.
‎De când ești îndrăgostit de Sílvia?
‎Nu pomeni de asta!
‎Dacă vrei să mai umbli după ea,
‎eu te susțin.
‎Dar nu trebuie să stai pe uscat ‎cât aștepți, nu?
‎Hai să bem porcăria asta!
‎Dacă nu poți fi fericit, ‎măcar distrează-te.
‎- Sau te călugărești? ‎- Haide, bea!
‎Ești sigur că nu ești virgin?
‎Întreab-o pe vara ta.
‎Hai să dansăm, dacă tot n-ai parte!
‎Să-mi bag, miroase a pește!
‎- Și te dai pescar? ‎- Nu mă așteptam.
‎O să-mi murdărească geanta.
‎Nu, Rafael. Nu începe!
‎- Doar puțin, ‎- Nu. Am nevoie de tine.
‎La naiba!
‎Haide!
‎Să-mi bag!
‎- Bună ziua! Bruna stă aici? ‎- Da.
‎E fiica mea. Dar cine...
‎Stai puțin. Tu de colo!
‎Nu ești tu Rafael Medeiros?
‎Ba da.
‎Intră, Rafael!
‎Rafael Medeiros în casa mea.
‎Băieți! Uitați cine a venit! ‎Nu-i așa că-i fercheș?
‎Santa Clara, numărul 9, sezonul 97/98.
‎- Scuze, Bruna e aici sau nu? ‎- Probabil doarme.
‎Rafael, ce vrei să mănânci? ‎Niște grătar?
‎Am cârnați din Flores.
‎Unde e baia?
‎Se pare ‎că nu sunt singura străină de aici.
‎Da.
‎La dracu'!
‎Futu-i!
‎- N-am găsit altceva rece. ‎- Pe căldura asta, aș bea și bere.
‎- Unde e baia? ‎- A doua ușă.
‎Mersi.
‎Stai, e cineva aici.
‎- Rafael, trebuie să plecăm. ‎- Stai așa! Ce naiba?
‎Trebuie să plecăm imediat!
‎Baia?
‎E ocupat.
‎Caută un mop! E plin de rahat pe-aici.
‎Rafael, așteaptă cineva.
‎E rahat peste tot!
‎Hai! Așteaptă lumea.
‎Frate!
‎Doamnele primele.
‎La dracu'!
‎Bine.
‎Mă scuzați.
‎Ce gol, Rafael!
‎Am crezut că se dărâmă Estádio da Luz.
‎Hai să plecăm!
‎Stai! N-ai mâncat nimic.
‎Tată, am întârziat la film.
‎- Să mergem! ‎- Stai! Bruna e aici!
‎E plin de polițiști la grătarul ăsta!
‎- Ai înnebunit? ‎- Băieți!
‎Nu plecați cu mâna goală.
‎Luați niște cârnați!
‎Mulțumesc.
‎Dar vreau caserola înapoi, ‎altfel vin după voi!
‎Vă rog.
‎Rafael Medeiros, tricoul cu numărul nouă.
‎Îmi pare rău. Am adormit.
‎Tatăl tău e polițist și nu ne-ai zis?
‎Ne-ai băgat în gura lupului! ‎Cade înțelegerea.
‎Stai puțin, Eduardo! Stai așa!
‎La dracu'!
‎Să-mi bag! Tu simți adrenalina, frate?
‎Băgam cocaină cu polonicul ‎în casa unui polițist!
‎- Nu mai suport. ‎- Ce tot îndrugi? Am scăpat.
‎Nu mai vindem!
‎Abia am început, frate. ‎O să ne îmbogățim!
‎Un puști din Rabo de Peixe ‎a murit trăgând pe nas, da?
‎E voia Domnului. Nu asta ai spus?
‎Da. Tu ai spus-o.
‎Supradoze peste supradoze.
‎Anunță-i că începem în zori.
‎De ce faci atâta zgomot?
‎O plimbare matinală prin Rabo de Peixe.
‎- O dimineață de duminică perfectă. ‎- Acum?
‎Pornim în forță.
‎Ți-am lăsat mâncare în frigider.
‎Mai avem de confiscat ‎o mare parte din droguri.
‎Percheziționăm case, ‎magazine, supermarketuri,
‎depozite, poduri,
‎subsoluri, containere ‎și case de păpuși, la nevoie.
‎Verificăm de-a fir a păr.
‎Hai, Banha! Fir-ar al naibii!
‎Alo?
‎O chem.
‎Sílvia!
‎La telefon.
‎Hai mai repede!
‎Alo?
‎Sílvia, poliția face razie ‎în Rabo de Peixe.
‎Să-mi bag!
‎Vin încoace.
‎Cine e?
‎Poliția.
‎Toată lumea la pământ!
‎- Ce se întâmplă? ‎- Întoarce-te!
‎La dracu'!
‎Jos!
‎La pământ!
‎Futu-i!
‎Să-mi bag!
‎La dracu'!
‎Fir-ar al dracu'!
‎Hai! Dă-i bătaie!
‎Eduardo!
‎Trebuie să ne oprim!
‎Oprește barca!
‎GARDA DE COASTĂ
‎Nimic, dnă detectiv.
‎Detectiv Banha.
‎Rucsacul ăla.
‎Ăsta?
‎E caserola, domnule. Am spălat-o.
‎E-n regulă?
‎Rafael, hai să mergem!
‎Mergem?
‎Hai!
‎Ce tot faceți?
‎Ați venit să arestați copii și bătrâni?
‎- Arestăm infractorii, oricine ar fi. ‎- Ați văzut vreun traficant?
‎Drogurile au ajuns accidental la mal.
‎În Azore, nu ne place ‎să arestăm copii sau bătrâni.
‎Va trebui să le dați drumul. ‎Ordinele judecătorului.
‎Întoarce-te! Mâinile pe cap!
‎Haideți!
‎Să mergem!
‎Ia te uită aici!
‎Detectiv Banha!
‎Eliberați-i pe toți.
‎Hai să mergem!
‎Stai. E-n regulă.
‎Ce nemernic!
‎Ticălosul ăla. ‎Știu cine ne-a făcut-o. Uite!
‎Bazalt negru prin vinele mele
‎Aburi fierbinți prin inima mea
‎Te rog.
‎Oceanul nesfârșit îmi umple sufletul
‎Și verdeață
‎O mare de verdeață care-mi dă speranță
‎Sunt din Insulele Nebuloase
‎Unde pescărușii sărută țărmul
‎Brutar nenorocit! Ne-ai copt-o!
‎N-am spus nimic, dle Arruda.
‎N-am sifonat, dle Arruda.
‎N-am spus nimic, dle Arruda.
‎N-am spus nimic. N-am trâmbițat.
‎Purpurii, de dor și jale
‎Ticălosule!
‎Doar vântul mai răsună-n depărtare
‎Întregul ocean la pieptul meu
‎Hai să plecăm!
‎Și aburii fierbinți ce-mi străpung inima
‎Trage!
‎Haide, trage!
‎Ai legat-o?
‎Noi suntem adevărații campioni!
‎Fir-ar al naibii!
‎E voia Domnului! ‎E voia Domnului, bagă la cap!
‎După ce au câștigat la loteria cocainei
‎au scăpat ca prin minune de poliție.
‎Now, tell me...
‎De ce n-ar crede Eduardo
‎că, pentru prima dată în viața lui, ‎Domnul ținea cu el?
‎Dar pe țărmurile astea ‎soarele nu strălucește mult.
‎Unora, soarta le e pecetluită din fașă.
‎Și nici Dumnezeu, ‎nici diavolul nu-i pot ajuta.
‎Subtitrarea: Laura Somandru