Ve la policia, hem de marxar.
Policia!
Cap a aquella direcció.
De pressa!
Vine aquí!
Vens amb nosaltres. Aixeca't!
- Va! - Ajuda!
- Agafa-la! - Ajuda!
I ara, Europa.
Les autoritats de la zona lliure del sud de França
estan actuant contra els immigrants il·legals
i han animat els civils a destapar els focus d'insurrecció.
Els nazis prendran la zona lliure i completaran l'ocupació de França?
Els EUA s'uniran a Gran Bretanya per lluitar contra el feixisme?
Enviaran armes americanes per abatre Alemanya?
El temps dirà.
Hola?
No hi ha ningú.
Són els Chagall.
Ara baixem!
Gràcies.
La policia ha vingut a casa.
Hem vingut tan ràpid com hem pogut.
S'han quedat els seus documents d'identitat.
Merda.
Fa disset anys que vivim aquí!
Durant tants anys els francesos han alabat la seva obra, i ara?
I ara li volen prendre la dignitat.
On és el senyor Fry?
Ha anat a la ciutat.
Els han seguit?
- No ho sabem. - No. Ens han deixat anar.
Sense res. Ha estat estrany.
Els policies ens han tractat molt bé.
- Bé? - Un cop detinguts, sí.
- No. - Han dit que ho sentien.
És clar, sentir-ho és fàcil.
Hem deixat tots els quadres.
Les obres de tota la seva vida.
La nostra vida.
- No teníem alternativa. - Les hem d'anar a buscar.
És massa perillós tornar-hi ara.
Primer obtinguem més informació, sí?
La policia l'ha estat observant durant mesos.
Així que, per què ara?
Li prenen els papers i el deixen anar?
Necessitem el Varian, el vaig a buscar.
Jo condueixo.
No els podem deixar aquí sols.
Espera'm aquí.
No sé qui és.
D'acord.
Letoret,
tenim un visat per a un tal Otto Albert Hirschman?
La seva germana no para de trucar,
i Vichy diu que no l'ha recollit.
Ostres.
Ha de ser per aquí.
Com pujo allà dalt?
No es pot.
I com surto d'aquí?
Passant per Dijon, direcció a Alemanya.
De debò?
Surten combois de presoners cada uns quants dies.
Bill.
Tens connexions a tot arreu. Aquí dins també?
Pots enviar un missatge a mon germà?
Ho puc intentar.
Com has acabat tu aquí?
Vaig muntar la fuga d'una presó.
I tu?
Soc rabí.
I tu?
Tota la resta.
Ara no, Sr. Patterson. Està tancat, estem de mudança.
- I el Reese? - L'he enviat a casa.
Com jo a vostè.
Resulta que ni el govern dels EUA té tant de poder.
Em va bé que sigui aquí, perquè com a amant de les arts,
segur que li agradarà el brillant guió que he trobat.
"Mary Jayne Gold.
Cal portar els soldats britànics al lloc oportú en el moment indicat."
I després segueix una conversa
entre Home desconegut u i Home desconegut dos.
Un moment.
Ara bé el millor.
"Mary Jayne Gold.
Deixa'm a la porta principal.
Faré servir el Dagobert de distracció."
I llavors: "És la meva missió i ho faré com cregui convenient."
Ella liderant una missió per alliberar presoners britànics.
Es tracta d'una broma o és una declaració de traïció?
Se suposa que l'havia de vigilar,
però suposo que estava ocupat
divertint-se en aquella vil·la amb el seu nòvio.
El micròfon és seu?
Doncs miri, no.
La casualitat m'ho ha deixat caure a les mans.
Però m'asseguraré que arribi a qui ha d'arribar.
Tot el que ha estat fent a Marsella.
- Arruïnaré... - Deixi'l estar.
Tot el que fa per salvar gent desesperada és perquè vostè no ho fa.
I vostè qui cony és?
Els podria salvar a tots.
Fora,
Patterson.
Crec que la Lena ja ho ha dit tot.
Albert.
Otto Albert Hirschman?
Deixi-m'ho endevinar: home desconegut u, o dos?
Com?
La seva germana està histèrica amb el seu visat. Vagi'l a recollir.
Vagi-se'n ara que pot.
LLIBERTAT
CODI MORSE: MISSATGE ENVIAT
Sé on és el Paul i el trauré d'allà.
- Qui és vostè? - El Petit...
El seu germà.
Tothom em diu Petit, però em dic Jacques Kandjo.
Ja veig.
Li han dit que el Paul és a la presó Fort Saint-Nicolas
i que el deportaran.
Si us plau, ajudi'm a salvar el meu germà.
I com ho pensa fer?
Seguiré el seu pla.
Volar vies de tren?
Ara fan servir camions, per carreteres rurals.
Ja ho sé, el Paul ho va veure ell mateix.
L'Albert sap on és. Podem esperar allà i alliberar-lo.
I si agafen una altra carretera?
No té experiència.
Com el Paul! No s'ha barallat mai amb ningú.
Sí, és intel·ligent, però no ha agafat mai cap arma.
Jo sí, he estat en moltes baralles.
Ah, sí?
Sé que ho puc fer.
I tindré ajuda.
Però necessito armes.
I vostè en té.
Puc comptar-hi?
Com? Per què no?
Segrestar un cotxe policia i que el matin?
I engegar a rodar tota l'operació?
No. No està preparat.
Però li devem salvar el Paul.
No li devem res.
Margaux, han detingut el Paul perquè ens va ajudar a Camp des Milles.
I és culpa nostra?
Pensa, Thomas.
Les nostres vides, les identitats, els objectius.
No ens ho podem jugar ara, no si hem de guanyar la guerra.
I el Paul, què?
Gràcies.
Tenim visats. Ens podeu posar al següent vaixell a Nova York?
És que no hi ha vaixells,
i els visats no serveixen sense la identificació pertinent.
Per això el Varian volia que se n'anessin a un lloc segur
des que va arribar a França.
- No estàvem llestos. Ara sí. - No ho estem.
Si us plau, amor, deixa-m'ho gestionar a mi.
No me n'aniré de França sense els meus quadres.
- Per on es pon el sol? - No ho sé.
- Senyor Chagall, senyora Chagall. - Sort que has vingut!
He de parlar amb tu, després.
Hola, seguin.
Hola.
Han buidat la platja i el Pelican també,
i crec que tenen el Bill Freier. No sé on és.
Hem de marxar d'aquí.
Com? Si no podem ni posar els Chagall en un vaixell.
Vaig vendre el meu avió a un funcionari d'aquí
per tenir diners per al comitè.
Li vaig oferir molt bon preu, així que me'n deu una.
Si ens pot portar a Lisboa, llavors podem anar als Estats Units.
Ho organitzaré tot i ho pagarà el meu pare.
No t'havia tancat l'aixeta?
Pagarà perquè torni.
- Amb un refugiat sota el braç? - Amb el meu marit.
Ets conscient que gairebé tot el que tinc cap en una bossa?
Si em volgués casar amb algú pel que té,
en lloc de pel que pensa,
ja estaria casada amb un imbècil de Chicago.
La meva germana Ursula em va aconseguir un visat dels EUA.
Quan?
Va arribar fa unes setmanes, i...
no l'he anat a buscar al consolat.
Per què?
Anem-lo a buscar.
Agafem les teves coses i el visat abans no sigui massa tard, sí?
D'acord.
Albert, m'has estalviat un viatge.
Mira l'última publicació.
- La Mary Jayne m'espera a baix. - Mira-la.
Mira. Ouidah!
És un missatge.
El Paul és al Fort Saint-Nicolas?
El poden deportar al Reich en qualsevol moment.
No si el rescatem abans.
Ja he parlat amb el Thomas i la Margaux.
No ens volen ajudar.
Esbrinaré el que pugui del fort, però et necessitem.
Ei.
- D'acord, ens veiem. - Adeu.
L'hem de dur a la vil·la per parlar amb el Hans.
I el consolat?
Això és més important.
El Paul és viu.
Hem d'evitar que el deportin o potser que el matin.
Em temo que no hi ha gaire menjar, però tenim vi.
Vi va bé.
Ah!
Tenim això.
La gent sempre porta bombons per al mestre.
- Albert. Petit. - He de parlar amb tu.
Amb tu, no.
El Paul és a la presó on vam ser la Lisa i jo.
Ah, sí?
I què? El podem treure d'allà?
Ho intentarem.
Us ajudaré.
Entrem.
- Jo també vull ajudar. - Ells no ho volen.
Ajuda'm a mi,
amb les obres del Chagall, si no, no se n'aniran.
Bona idea.
- Ens deixes el cotxe? - Sí.
- Però... - Va.
Tu saps conduir, Varian?
Soc de Nova Jersey.
N'estic farta d'aquesta merda.
Surten camions de la presó cada pocs dies.
L'hem de treure d'allà abans no se l'enduguin.
- Aquella presó és una fortalesa. - Sí.
Hem d'aturar el camió fora de la ciutat.
Alliberar el Paul i la resta.
És fàcil tallar la carretera, no hi ha trànsit.
Dos ens ocupem del conductor, i dos obren la part de darrere.
Sense armes?
Pot funcionar. No ens esperaran.
Estem morts sense armes.
Té raó.
Hem d'aconseguir una o dues pistoles.
Perdoneu, quan surt el pròxim comboi?
El Touré sabrà en quin camió va.
I llavors què? L'espereu al mig de la carretera?
Poden passar hores, o dies!
I si parlo amb els guàrdies? Els podria subornar.
- L'estiu passat va funcionar. - Ara tot és diferent.
L'estiu passat em van detenir per intentar escapar en vaixell,
ara no hi ha vaixells.
Ara detenen gent al carrer que no ha fet res.
Ara ja no es poden subornar guàrdies.
Hem de plantar cara.
Hi estic d'acord.
El pròxim comboi surt demà al matí.
El Paul hi serà amb altres presoners.
Agafem-ho tot abans que torni la policia.
Podríem seguir conduint.
Junts.
I on aniríem?
A París no.
No.
Roma tampoc.
Jerusalem tampoc.
El nostre Berlín ja no existeix.
I si ens quedem aquí?
Dos solters, un jardí bonic, un parell d'ovelles.
Per què no?
Bé, per començar,
no soc solter.
Allibera-la perquè trobi algú que l'estimi del tot.
I queda't aquí amb mi.
Què se suposa que estem fent?
- Agafar les obres del Chagall. - Ets un home valent.
Només els més valents venen a Europa a salvar vides de desconeguts.
- Thomas... - Per què no salves la teva?
No em vull amagar més.
Varian.
Personalment i professionalment.
Ja n'he tingut prou, de mentides.
I de secrets.
I de sentir-me sol.
Fins i tot homes com nosaltres...
mereixem ser feliços.
Ser feliç és complicat.
Ah, sí?
Quan et tinc als braços no em sembla gens complicat.
És una missió suïcida.
Escolta.
Truca aquell home, reserva l'avió.
Quan alliberem el Paul, soc tot teu, t'ho juro.
Chicago, ja venim.
- Dius això perquè calli? - Ho dic perquè ho penso.
Vine aquí.
Vull començar una nova vida als EUA amb tu.
Em moro de ganes...
de començar una nova vida amb tu.
I saps que no et demano que deixis de lluitar?
Ho sé.
I trobarem maneres de combatre els feixistes des d'allà
i potser serem més efectius fent-ho des de fora.
No puc marxar sense salvar el Paul.
Ja ho sé, però...
No hi podeu anar sense armes.
Ja.
Sé...
Sé on hi ha enterrades armes britàniques.
Com?
T'espero a baix.
Podem parar.
M'és igual qui ens senti.
Va, amunt!
Fora!
Senyoreta Gold.
A què ha vingut?
He de recollir un visat a nom d'Otto Albert Hirschman.
És al despatx del senyor Patterson.
Endavant.
Qui tenim aquí? Passa.
Les parets tenen orelles.
La meva secretària treballa per a la Gestapo.
La senyoreta Letoret?
És molt bona secretària. Potser totes treballen per a la Gestapo.
El teu pare sap res de l'Otto Albert Hirschman?
Un home jove i enèrgic com ell té un gran futur a Amèrica.
Aviat el teu pare l'estimarà.
Quant creus que durareu?
Quants anys té? 24, 25?
Té tota la vida per davant, mentre que tu...
Un noi així?
Les circumstàncies li han tallat les ales des del principi.
Espera que arribi a Amèrica i aprengui a volar.
Què vol dir això?
No me l'imagino al costat del llac Michigan jugant a golf.
Has acabat?
Encara no.
Tinc proves que tu, Mary Jayne, una dona estatunidenca,
has treballat per la intel·ligència britànica a França,
que, com segur que saps, és il·legal.
Així que si no deixes d'emprenyar i no te'n vas de Marsella aviat,
dedicaré totes les meves energies a fer que et jutgin per traïció.
Ara sí que he acabat.
- Gràcies per venir. - Com podia dir que no?
Els Chagall tenen visats, per sort, però ni vaixells ni documentació.
- Estan llestos? - Ja ho tenen tot.
Molt bé.
Crec que tinc una última bona idea.
El de la matrícula diplomàtica. Passareu la frontera com si res.
Posa el tornavís al pany, i prem la palanca i l'accelerador alhora.
Entesos?
- Sr. Bingham? - M'he deixat unes fotografies dins.
Entro un segon i les agafo.
- Ja ho faig jo. - Si no sap on són.
Senyor Bingham.
Una caravana verda nedant en un riu de muntanya.
Les peces d'escacs de colors encenen el foc.
Uns gatets cauen d'una cistella i dormen tranquil·lament al sol.
Atenció!
A veure què passa.
- Fora del cotxe! - Tothom fora!
Fora del cotxe!
A terra!
A terra! Fora del cotxe.
Dona'm l'arma.
Aquí, cap aquí.
A terra!
- A terra! - Armes a terra!
Quiet a terra.
De pressa!
No es mogui.
Prou! No es mogui.
A terra.
Germà.
Germanet!
- Què diu? - Alaba la vostra força.
No es mogui!
Germanet.
Respiri, intenti respirar.
Respiri, no passa res.
Germanet.
Germanet, no te'n vagis.
Germanet... No tanquis els ulls.
Germanet...
Senyora Chagall.
Som-hi.
- De pressa. - Vaig a despertar el Sr. Chagall.
- I el Thomas? - A dins, vols que el cridi?
- No, escolta. - Què?
Els portaré jo en cotxe.
A Espanya?
A Lisboa, i marxaré amb ells a Nova York.
Però i el...?
No funcionaria a la vida real.
Però això és la vida real.
No.
No m'he sentit mai tan viva.
Ja, jo tampoc.
Varian.
M'ajudes amb els quadres?
- I el Bingham? - No hi és.
I qui condueix això?
- Sabran que has agafat el cotxe. - És l'única manera.
Et deportaran, o et detindran. No et deixaran tornar.
- Els he d'ajudar. - No.
No els posis d'excusa.
Ja estem, som-hi.
Varian.
Em sap molt greu.
Pensava que viuríem aquí per sempre.
Jo també ho creia.
Podem dir alguna cosa?
Alguna pregària?
El que sigui.
Mary Jayne!
Ha marxat.
Mary Jayne!
Has fet bona feina.
Som-hi, Dagobert.
Mary Jayne!
Què ha passat? Estàs bé?
Has arribat a temps.
Només...
No podia deixar que marxessis sense dir-te adeu.
Aixequeu la puta barrera.
Han robat una limusina?
Als meus nassos.
- I conduïa el senyor Fry? - El pot aturar?
Potser sí.
O potser el podem deixar marxar.
Com?
Busqui's un altre cotxe.
Deixi estar el cotxe, i la gent?
Són criminals i degenerats.
Sí, és clar que ho són.
Però...
Però ara, per fi...
són problema d'algú altre.
Bona nit, Sr. Patterson.
Del 1933 al 1945, més de sis milions de jueus i altres "indesitjables"
van ser assassinats pel règim nazi i els seus col·laboradors a Europa.
Del 1940 al 1941, Varian Fry i el Comitè de Rescat d'Emergència
van ajudar més de 2.000 víctimes del règim nazi a creuar l'Atlàntic.
La resistència armada a França va començar el 1941,
amb el suport d'africans de les colònies i d'immigrants de tota Europa,
així com del Regne Unit.
Els Estats Units finalment van entrar a la guerra a finals de 1941.
INSPIRADA EN LA NOVEL·LA DE JULIE ORRINGER
AQUESTA ÉS UNA SÈRIE DE FICCIÓ INSPIRADA EN PERSONES I FETS REALS
Subtítols: Albert Vilalta