Ara entrarem en un somni col·lectiu.
Sones com un mag.
És que soc un mag.
Pleguin el paper com jo
i...
passin-lo.
Ja està.
Obrin-lo.
D'acord!
"Un fill impúdic sospira els seus esternuts."
"L'antic oceà es menja la seva jove."
"El meu terrier ebri odia la lluna."
"Cada llimac oblidat estima un llapis."
"Un malvat cansat balla amb les onades."
"L'arbre boig espera justícia."
"El cadàver exquisit demana més vi."
Sí!
Papa!
Surt d'aquí.
Hi ha una cosa estranya sota la taula.
- Com? - Què?
Què?
Tenim un espia.
- Bé, un micròfon. - Com funciona?
Ràdio, bateria.
- Algú ens grava des de lluny. - Qui?
Qualsevol pot comprar un micro.
La pregunta no és qui ens escolta, sinó què ha sentit.
Vam organitzar el pla de Camp des Milles allà.
Detalladament.
Mare meva.
He de treure a tothom d'aquí.
Me'n puc endur fins a 300.
Demà?
Amb papers, sí.
Bé, doncs m'he de posar a treballar.
Una mica més.
Prou! Ara és massa.
A la dreta, molt bé, prou...
Prou.
Just aquí, perfecte.
Ara la cistella hauria d'anar allà.
Quiet.
Què n'hem de fer d'aquests rucs?
Comitè de rescat d'emergència, una merda!
Jo no donaria per fet que el Sr. Fry hi ha estat implicat.
- La Mary Jane Gold és... - La Mary Jane Gold és ridícula.
Bé, inclús els estatunidencs ridículs que molesten la policia francesa
em molesten a mi... Merda.
Algú més ha d'estar implicat en aquesta fuga.
I el Reese?
El va enviar a l'oficina del comitè.
Doncs hauré de comptar amb tu.
Busca'm algun altre estranger perquè el Frot no culpi la senyoreta Gold.
- Jo? - Fes-ho, em sents?
Mira la llista de visats sol·licitats d'enguany.
Tria algú localitzable, algú d'un altre país.
- M'està demanant... - Això és tot.
Vol prendre el gos?
No.
Bon dia.
Fry...
Reese, només vinc a veure la Lena.
On és tothom?
Corre la veu que...
- Parlem fora. - Sí.
Quants has reunit per al vaixell del Dubois?
Potser uns 50...
Diu que n'hi caben 300, però se'n va demà al matí.
Com? No teníem dues setmanes?
Obren i tanquen el port quan volen, així que hem d'aprofitar-ho.
Saps res del Bingham?
Ha arribat el visat dels Breton, del MoMA.
N'ha fet per al Mehring i l'Arendt, però ha d'anar a poc a poc per si de cas.
Perfecte. I la carta del consolat xinès?
El Bill hi està treballant, a veure què diu.
Mentrestant, ves a platges, bars, hotels petits,
reuneix tothom que puguis i porta'ls a la vil·la. Podràs?
Sí.
I digues al Bingham que vingui.
Hem d'omplir aquell vaixell sigui com sigui.
Com va, Bill?
Què és tot això?
Se m'ha acabat la tinta, així que n'estic fent jo.
Aquesta cal·ligrafia xinesa és excepcional.
Saps què hi diu?
No gaire, només que és un visat a la República de la Xina.
Quants en tenim?
En tinc uns 30 que ja et pots emportar
i sis més en procés.
Increïble, gràcies.
- Un plaer. - Segueix així, Bill.
Cada tren entre Marsella i Dijon passa per aquí.
Si fem volar els pilars, adeu vies.
Si comencen a deportar presoners, hauran de passar per Dijon.
- A menys que actuem. - Ja.
M'estàs escoltant?
- Fes el favor de centrar-te, amic meu. - Estic més que centrat.
- Estàs enamorat. - No, és veritat.
Només perquè el marit de la Lisa hagi tornat...
- La Mary Jayne no és com nosaltres. - Per què? Perquè és americana?
Potser.
Mira com s'està arriscant.
Albert, tu i jo lluitem per sobreviure.
La Mary Jayne Gold pot marxar quan vulgui.
Merda, una escorta policial. Vine.
Què porten?
Són camions de subministraments.
I per què ho tapen amb lones?
Presoners.
Els han començat a deportar.
"Els egipcis veien els israelites com una amenaça
i els van esclavitzar amb duresa.
Els amargaren la vida amb treballs pesats:
preparar l'argila, fer maons
i ocupar-se de totes les feines del camp."
André? És aquí?
Estic llegint l'Èxode als nostres nous amics.
Han arribat els seus visats. Per a vostè, la Jacqueline i l'Aube.
Demà us posarem a tots a un vaixell cap a Martinica.
Quina bona notícia!
I des d'allà podeu anar a Nova York.
I jo?
Els EUA no l'acceptaran,
ja sap que el precedeix un important passat revolucionari.
Ara bé, amb el visat xinès podrà marxar amb ells.
Un moment, els xinesos han fet un visat al Serge?
El Bill Freier n'ha fet 30 còpies,
així se'n beneficia més gent, com el Victor Brauner.
I què hi diu en aquest visat xinès?
No ho sé, perquè no sé xinès.
I, la veritat, espero que els funcionaris francesos tampoc.
Jo sé xinès.
Això no és cap visat.
Hi diu: "El titular d'aquest document
no és ni serà mai admès a la República de la Xina."
No pensava que eres tan romàntic.
No ho soc.
Tinc molt males notícies.
Han començat a deportar presoners de Marsella.
A Alemanya?
Almenys fins a Dijon.
I tu?
- Jo què? - I si et deporten?
Jo no soc presoner, primer m'hauran de detenir.
No, acaben de trobar un micròfon al menjador.
Això vol dir que ens van sentir planejar l'entrada a Camp des Milles.
Albert!
El vaixell a Martinica surt en divuit hores.
Demà al matí?
Sí, la Lena està arreplegant tants passatgers com pugui
i necessito ajuda.
Podeu tu i l'Albert prendre el Serge i tornar a fer la ronda?
Un altre cop?
L'han descartat tots, va dir al consolat de Brasil que és comunista.
Després, al del Congo Belga, va dir que és anarquista,
i anem a veure els cubans i diu que és revolucionari.
Si us plau, tanquen en poques hores.
Comencem amb Mèxic, crec que al cònsol li vam caure bé.
- Parla per tu. - Ho provarem.
- Gràcies. - Va, som-hi.
Benvinguts a la vil·la Air-Bel.
Hola.
- Benvinguts. - Benvinguts.
Què és tot això?
Tots els estrangers que han sol·licitat un visat
en aquesta oficina durant l'últim any.
Qualsevol d'ells pot haver ajudat la Srta. Gold.
- Són persones innocents. - Bé, això és la seva opinió.
- Hola. - Sr. Fry.
M'alegro que sigui aquí. Avisi'm si necessita res.
Bingham!
- He vingut corrents. - Són els visats dels Breton?
Però què hi fa tota aquesta gent aquí?
El Dubois m'ha dit que n'hi caben 300.
Com pagareu tants bitllets?
La Peggy Guggenheim se n'encarrega, però aquest no és el problema.
Han posat micros a casa.
No puc tenir la gent aquí.
Sempre ha estat un risc, però ara estan detenint gent.
Totes les presons estan plenes.
Qui sap on els portarien.
Vols dir que els deportarien? A Alemanya?
Si torna a venir la policia, aquesta gent ha begut oli. Escolta.
Amb el vaixell,
no ens calen segells francesos perquè soc amic del capità,
però cada passatger necessita un visat d'entrada.
Se m'acaba el temps i hem preguntat a tot arreu.
Bingham, si us plau.
Si us plau, necessitem ajuda.
Tens una llista de noms?
Aquests són tots els que estan llestos per marxar demà.
I he de parlar amb l'Albert Hirschman.
- Crec que és hora que se'n vagi. - Hirschman? Otto Albert?
Li ha arribat un visat, però no l'ha recollit.
- Ja hi parlaré. - Els Chagall igual, ja ho saps.
El tenen de fa mesos. Per què no el volen?
No els ho paro de dir, però no volen marxar.
- El Victor Serge no, és comunista. - Ja.
I el Victor Brauner, impossible. Els EUA encara no accepten romanesos.
Miraré què puc fer amb la resta.
Et veig demà al vaixell?
- D'acord. - Sí.
Gràcies.
I el Bingham?
Dinant?
- Ja és natiu. - Com diu?
Els francesos s'estan hores dinant. M'ha deixat això?
Ai, doncs sí.
No sembla gaire amenaçador.
VISAT
- Com hauria de ser? - Vaig dir que estranger. No és ni jueu.
- És socialista. - Això ho veu a la foto?
La Srta. Gold va treure Hans Fittko del camp.
Com ho sap?
He trucat al camp.
I l'hi han dit?
Parlar francès ajuda.
Era el cervell de l'operació.
I com el trobo, aquest Hans Fittko?
Amb tota la resta.
La vil·la Air-Bel.
Espero que em diguis què vols.
Lisa.
Vull unir-me al Paul.
El Paul?
Sí.
L'hauries de conèixer millor. Vol canviar el món.
Aniré a la reunió d'avui.
Vine amb mi.
¿I si anem a Amèrica
amb tota la resta?
Comencem de zero.
Vam sol·licitar visats fa un any.
Potser el Varian pot fer alguna cosa.
Lisa...
Per què no?
No podem anar a Amèrica.
Amèrica? Quines ganes.
¿Què és el surrealisme sinó un pintor romanès
en un cavall a Texas?
D'acord, Victor. Quan entrem...
intenti no dir res, d'acord?
És pel seu bé.
A la petita burgesia que fa els visats no l'interessa la civilització.
Res de política.
És la meva vida.
La petita burgesia que fa els visats no té per què saber-ho, no?
- Vol acabar en un camp de presoners nazi? - Albert!
Això no va de submissió, sinó supervivència.
Ja ho sap.
- A qui li importa si sobrevisc? - A mi.
Exacte, a nosaltres.
Ens importa.
Gràcies.
Escolta.
T'hi podries casar.
Amb el Victor?
Si això no funciona.
De debò.
Sempre dius que faràs servir totes les eines que puguis.
Bé,
un visat dels Estats Units.
És la cosa més valuosa
que una dona soltera dels EUA pot oferir a un europeu.
El cònsol els espera.
Seria un marit excel·lent.
Senyor Bosques.
Senyoreta Gold.
Hem tornat per implorar-li que reconsideri la situació del Victor Serge.
Es preocupa pels drets humans.
No tots els consolats tenen la sensibilitat política
per veure això com un avantatge,
però amb la seva ment revolucionària creiem que hi trobarà un valor enorme.
Assetjament, empresonament, fam, exili, internament.
La seva primera dona va embogir.
- Vostè és la seva segona dona? - No.
És la nostra última esperança.
- D'acord, els ajudaré. - Gràcies.
I sí, senyor Serge.
- Visca la revolució! - Visca la revolució!
- Com ha anat el dinar? - Senyor.
Al diari parlen sobre un escriptor, Golo Mann.
Et sona?
No.
És un altre escriptor jueu a la llista de rebutjats nazi.
T'explico.
A l'article, diu que els diplomàtics de Marsella el van ajudar a marxar.
Com pot ser?
Si havies de ser bon samarità amb un puto intel·lectual,
no podies tenir la decència de buscar algú que no ho expliqués?
I el Reese diu que hi ha una noia a l'oficina
que està ficada en l'assumpte del Fry
i que sempre parla amb tu per telèfon.
- No sé de què em parla. - No?
- No. - Et vigilo, Bingham.
No te la juguis.
Et sents orgullós?
Quan tots siguin al vaixell a mig camí de Martinica, potser.
Jo estic orgullós de tu.
Ei.
- Podem parlar? - Sí, és clar.
Ara torno.
Crec que han començat a deportar presoners.
Fan servir combois de camions en carreteres rurals.
Mare meva.
I he parlat amb el Paul.
Vull participar en la resistència.
O podries, per fi, marxar d'Europa.
Per què ho dius, això?
El Bingham m'ha dit que tens un visat dels Estats Units al consolat.
- És cosa de la meva germana. - Hauries de marxar demà.
Abans que et deportin de volta al Reich.
No sé quan tornaran a tancar el port.
Potser és la teva última oportunitat.
No me'n penso anar.
Ara no.
Mare meva.
- Com va? - Bé.
La Mary Jayne sap això del visat?
Què fa, Sebastian?
Se m'ha trencat la càmera.
I no tinc cinta, així que estic fent una pel·lícula mental.
És una idea brillant.
Atenció tothom!
El Sebastian està fent una pel·lícula
sobre la nostra última nit al paradís.
Sí!
El Paul ja ha reunit més de vint persones.
VISAT
Segueixi aquell camió.
Esperi, aturi's.
Dagobert?
Dagobert!
Mare meva!
Com m'has trobat?
Mi-te'l ell!
Quin gosset més bo.
Ets molt llest!
- Qui sap què és això? - L'inici de la cinquena de Beethoven.
Què més?
Escoltin bé.
Qui sap codi Morse?
Curt, curt, curt, llarg.
És la lletra v.
V de victòria.
A partir d'ara, farem servir això de senyal
per comunicar-nos per canals públics de ràdio.
Aquestes notes seran el senyal.
Els poemes i la música que segueixin la cinquena de Beethoven
seran missatges secrets.
Visca la Resistència.
Visca la Resistència!
Qui és vostè?
És fosca nit.
Què vol?
Mare!
Què passa?
Qui és?
- Torni a dormir, mare. - Qui és aquest?
A dormir!
Bona nit, senyora.
Tinc notícies importants.
Resulta que els cervells de la incursió a Camp des Milles
eren un socialista anomenat Hans Fittko i el conserge de l'Hotel Splendide.
- Qui? - L'africà de la recepció.
Està organitzant una operació de resistència des d'una església.
- N'està segur? - Ho he vist tot.
Però, si us plau, vagi-ho a veure vostè mateix.
Sí.
Això mateix faré.
De res.
Gràcies per tot.
- On és tothom? - Esperant a la taquilla.
Bé,
vet aquí 200 visats d'entrada als EUA. Segellats al consolat de Marsella
i signats, oficialment, amb la ploma de Graham Patterson.
Va, de pressa!
- No s'aturin! - Va!
Senyor Fry.
Ho reparteixes? Gràcies.
Aquí té.
Visca Mèxic.
Vingui.
- Amaga't aquí darrere. - Com?
Fes-me cas, va!
Senyor Paul...
Kandjo?
Al seu servei.
Aturi's!
Agenolli's.
Queda detingut.
Amunt.
Ja està.
Endavant.
He dit que endavant.
Va.
Letoret!
El Sr. Nugent és aquí. S'està instal·lant a la sala de reunions.
- Algú ha estat aquí. - Algú?
El Bingham ha fet visats sense el meu permís.
Ha de ser ell. Hòstia!
- Surten vaixells del port? - Vichy l'ha obert aquest matí.
Doncs tots els visats dels Estats Units seran falsos.
Merda!
He d'avisar el port, la policia. He de trucar al Frot.
Però el Doug Nugent l'espera.
És veritat.
Telefona tu. A la policia, el port... A tothom!
Tots els visats dels Estats Units són falsificacions.
Què tenim aquí?
Targetes perforades.
Això d'aquí són dades del cens de l'any passat dels EUA,
però ho podem personalitzar per a cada client.
Dades...
Edat, raça, ingressos, estat civil.
ACM proporciona la tecnologia.
No els diem com fer-la servir.
Així es poden organitzar persones en grups.
Controlar la migració.
Fer previsions.
Bingham?
Patterson. Senyor Nugent.
Disculpi'm un moment.
Estàs acomiadat.
Com?
Què esperes? Recull les teves coses.
Ai, Bingham.
Tanca la porta.
Ha venut res als francesos?
Als francesos, els suecs...
però el mercat real sense explotar, tal com ho veiem, són els alemanys.
Miri, la cultura dels Estats Units és més forta que qualsevol bomba.
Inclús els nostres enemics volen anar al cinema en un Ford,
beure Coca-Cola i veure la Scarlett O'Hara salvar el sud.
Som aquí venent productes d'ACM, és cert,
però el que de debò venem
són els Estats Units.
Cal portar els soldats britànics al lloc oportú en el moment indicat.
Tu distreus a la porta i jo entro a buscar-los.
Llavors ens trobem aquí, a la tanca.
Què passa?
Hi ha un home que es diu Hans Fittko...
Hi ha un home que es diu Hans Fittko al camp.
El meu marit. Pensava que era mort.
Sí?
I tant, ara vinc.
Senyoreta.
Gruppenführer.
El Reich alemany aprecia el seu servei.
Bona feina.
És un plaer.
Ens hem desfet d'uns quants...
degenerats, aquest matí.
És igual.
Eren 257 persones!
Ostres...
Déu n'hi do!
Ha estat un bon dia.
No, ha estat un dia esplèndid!
I demà?
Hi ha nou milions de jueus a Europa,
i amb la resta de gent, què fem?
Sí, 257,
però què farem amb la resta?
Altres com tu?
No, Albert, hauries d'haver pujat al vaixell.
- Vols que et deixi aquí? - No dic això.
És...
Ei.
Què?
Podries...
Podries venir amb mi als Estats Units.
Ens podríem casar.
Casar?
Bé, el Victor Serge ja és de camí a Mèxic,
i el Bellmer ha pres les nines i ha marxat.
I crec que el Brauner anirà a la muntanya a ser pastor, així que...
Sí.
- El Brauner amb ovelles, eh? - Li escau, no creus?
Soc una dona soltera americana, tal com delicadament vas dir,
i tu ets un home jueu que ha de marxar d'Europa.
Pensa en tot el que podríem fer des dels Estats Units.
Aquí ens estem quedant sense recursos.
Allà tindríem accés a finançament i al poder polític.
Fem-ho.
Fuga't amb mi.
No t'interesso.
No. Ei, és clar que sí.
Mary Jayne, quan et miro,
veig el futur.
Però quan tanco els ulls veig el passat.
Tot el que tinc al cap és...
Són coses fosques.
De vegades em faig por.
És...
Però a mi no em fas por.
D'acord.
Fem-ho.
Anem-nos-en a Amèrica.
Albert!
Ei, què passa?
Seu.
La policia ha detingut el Paul.
On l'han pres?
Encara no ho sé,
però l'hem de localitzar abans que ens trobin a nosaltres.
INSPIRADA EN LA NOVEL·LA DE JULIE ORRINGER
AQUESTA ÉS UNA SÈRIE DE FICCIÓ INSPIRADA EN PERSONES I FETS REALS
Subtítols: Albert Vilalta