Jag fick veta att pojkarna är i Camp des Milles igen.
- Mår de bra? - De lever.
Skönt att höra.
Ni inser väl att talar de, så berättar de om er.
- Nej, det skulle de inte göra. - Om ni har tur.
Men får Vichy höra om er inblandning kommer vi inte att kunna skydda er.
Pressas vi förnekar vi all kännedom om era aktiviteter.
- Hur då? Jag -bor ju med Thomas. - Villa Air-Bel är stort.
Hur skulle han kunna veta vad hyresgästerna gör?
Thomas.
Thomas!
Det är inte upp till mig. Alla har vi våra order.
- Vem är du? - Kommer du med frågor nu?
Vem är du? Vart går du efter våra möten?
Och du, då? Är Lovegrove ens ett namn?
Sluta.
Nej! Ni två kan låtsas att ni inte vet nåt om mig,
men jag är som en öppen bok! Det är jag som inte vet nåt om er!
Det här kriget är större än nån av oss. Nazisterna bombar sönder Manchester.
Vi måste få ut männen här före jul. Ni måste få ut dem.
På egen hand?
Margaux. Jag följer med henne.
- Låt henne lösa det. - För att jag är umbärlig?
- För att de är där på grund av er. - Varför skulle jag hjälpa er?
Om ni inte gör det drar vi tillbaka vårt stöd till Emergency Rescue Committee.
God morgon.
- Vad är det för fel på mig? - Ingenting alls.
Jag sover för bra.
Det är bra.
Alla i villan väntar på att komma iväg. Varje dag frågar de när det sker.
Vet dina nyfikna rumskompisar vad vi gör?
- Spelar det nån roll? - För somliga skulle det göra det.
Fast dem bryr vi oss väl inte om?
- Vi bryr oss inte. - Nej.
Hannah Arendt är alltid uppe i gryningen.
Vi satt i interneringslägret i Gurs när tyskarna gick in i Paris.
Det var totalt kaos.
De franska vakterna gick därifrån och lämnade grindarna öppna.
Men jag kunde inte gå.
Jag var... förlamad av skräck.
Hannah...
Hannah bara reste sig och gick, som om det var den enklaste sak i världen.
Hon gav mig modet att gå.
Om jag bara kunde återgälda henne och hjälpa henne härifrån.
God morgon.
Ursäkta, ms Arendt.
Nej, det är bara...
...ert språk.
Ursäkta. Min engelska...
Vet ni...
Jag lärde mig en smula tyska i Berlin.
Vad skriver ni?
Jag översätter min vän Walter Benjamins verk till engelska.
Det är ett bra sätt att lära sig engelska.
Amerika står i skuld till er.
Hälsa då gärna Amerika att jag skulle vilja få ett visum.
Där kan jag dessvärre inte hjälpa er.
För att jag inte står på er lista?
- Varian. - Jag har bråttom.
Vi borde fira jul här, det skulle göra folk på bättre humör. Vad tycks?
- Vi kan smycka trädet. - Judar firar väl inte jul?
I Europa firar alla jul.
Varian! Snälla, prata med mig.
Nej.
- Jag släpper det. - Vad sägs om lite lugn och ro?
- Visst. ingen fara. - Lugn och ro är bra.
- God morgon. - God morgon.
Jag måste prata med dig.
Jag skulle just gå.
Dig också, tack.
Slå dig ner.
Jag måste få ut de brittiska krigsfångarna ur fånglägret.
- Så klart. - Lugn.
Säg att vore möjligt - hur vet ni ens att de är där?
Jag vet ingenting, men jag litar på min källa.
- Ett brittiskt underrättelsebefäl? - Ja, Margaux leder specialoperationer.
- Lovegrove? - Arbetar för henne.
Jag visste det.
- Jag vill träffa henne. - Hjälp mig, så presenterar jag dig.
Snälla? Jag klarar det inte själv.
Vi kan inte gå in utan att veta hur vi kommer ut.
- Bellmer har varit där. - Konstnären?
- Han är i villan. - Sant, då kan jag höra med honom. Ja.
Snälla.
Jag måste studera fängelseområdet.
God morgon.
Vi tar oss an er så snart vi kan.
- Morrn. - God morgon.
- Jag tänkte... - Varian.
...att vi ska skriva om intervjun för att öppna fler möjligheter.
En del kanske kan komma till USA som studenter, till exempel.
God morgon. Är ni här för en intervju?
Jag är Dillon Reese, mr Fry. Från det amerikanska konsulatet.
- Va? - Jag försökte säga det.
- Jag är er ersättare. - Min ersättare?
Ni har avskedats, men det vet ni ju.
- Var inte löjlig! - Jag skulle ge er det här.
- Lämna landet inom 24 timmar? - Allt förklaras tydligt i brevet.
Ert franska arbetstillstånd upphörde med er anställning.
Oroa er inte, jag ska få stället att gå som ett schweiziskt urverk.
- Har ni ringt Bingham? - Ja, han visste ingenting.
- Ni kan inte låta det här ske. - Nej då, jag ska kämpa...
Lugn och fin.
Vad sa ni nu?
Vi är vuxna här, mr Fry. Allt kommer att ordna sig.
Berätta inte för nån om det här.
Jag kommer tillbaka!
Ha det så bra.
Jag är hemskt ledsen. Jag kommer tillbaka.
Jag beklagar verkligen.
Jag måste få träffa honom! Nu!
Nästa onsdag.
Nästa onsdag? Nej, det är på tok för sent.
Så synd.
Patterson?
Patterson!
- Ni får inte göra så här. - Ni tror mig om alldeles för mycket.
Jag är bara en byråkrat som lyder order.
Vad sa ni till dem?
- Om er? - Ja!
Bara sanningen.
Herr Bellmer?
Kan jag få komma med...
...en ovanlig fråga?
Minns ni nåt av insidan av Camp des Milles?
Jag minns allt om Camp des Milles.
Jag kommer inte att glömma en centimeter av det så länge jag lever.
Känslan av hur andra människor pressas mot en, dag och natt.
Deras varma, våta kroppar.
Mänsklighetens stank.
Tror ni att ni skulle kunna bygga en modell av lägret åt mig?
Insidan såväl som utsidan?
Varför?
För att jag vill hjälpa fler att fly.
Självklart.
Ni kan mötas här när ni vill. Ni är trygga här.
Tack.
Mina herrar.
Vi planerar långsiktigt här.
När vi drivit ut tyskarna ur Frankrike ska vi driva ut fransmännen ur Afrika!
Varför deltar en vit man?
Jag är jude.
Men fortfarande vit.
Albert har lika mycket att förlora som vi.
Mina herrar.
Mina herrar!
Vi behöver allierade.
Vi behöver också vapen. Och utbildning, underrättelser.
- Och var får vi det? - Från britterna, till att börja med.
Britterna? De har världens största kolonialvälde.
Men här och nu har vi samma mål.
Fritar vi deras krigsfångar i morgon är det en bas för ett framtida samarbete.
Vilka är med?
Här är listan över de krigsfångar som sitter där nu.
Männen du söker är med där.
Jag kan meddela dem att ni kommer.
Men ni måste vara redo att agera snabbt.
Vi bevakar lägrets omkrets.
Vi skjuter för att döda. Det ingår i jobbet.
Och vi kan bara göra eldupphör i...
...kanske maximalt 60 sekunder?
Tror de franska vakterna att vi låter fångar fly...
Tro mig...
...då skjuter de oss.
Jag har goda nyheter och... bättre nyheter.
- Var ska jag börja? - Jag saknar amerikaner! Fortsätt.
De goda nyheterna är att vi har haft
väldigt ivriga samtal med våra europeiska kunder.
Skål för det.
ACM:s mål, hur det här förbaskade kriget än går, är enkelt:
Vi vill se amerikanska företag blomstra i regionen.
Hur annars kan vi utöva demokratiskt inflytande? Vi måste kunna jobba med alla.
Precis.
Deklarerar Roosevelt krig förlorar han vårt stöd.
Jag håller verkligen med.
Vilket för mig till de bättre nyheterna.
ACM vill erbjuda er en plats.
Mig?
Säg till om jag går över en gräns, men vi behöver nån som är vår man i Europa,
och jag kan inte tänka mig nån bättre än er. Om ni är redo för den privata sektorn.
Nu råkar det vara så
att jag har rätt att pensionera mig från UD när jag fyller 50 i vår.
Varian.
Varför är du så arg?
Vilka av de många lagar jag brutit mot kränker dig mest? Kampen mot fascismen?
Skydd åt radikala?
- Homosexuell kärlek? - Sluta.
Om allt som är värt att kämpa för är olagligt
och allt värt att göra är ett brott, då är jag en brottsling.
- Det ber jag inte om ursäkt för. - Du ljög om vem du arbetar för.
Jag förteg det. Av en anledning.
Och därmed hotar du att omintetgöra allt mitt arbete!
När som helst inser fransmännen att jag verkar i ett brittiskt spionnäste!
Och så inser USA det och jag ansätts från två håll! Jag borde lämna det här huset
och ta alla med mig, men vart skulle vi ta vägen?!
Ingenstans!
Varför jobbar du för britterna?
För att de är de enda som står upp mot nazisterna.
Winston Churchill är judarnas vän.
I enrum är Winston Churchill en hätsk antisemit!
Han kan göra vad han vill i enrum.
Folk kan få göra vad de vill i enrum.
Churchill har lovat att ge oss ett hemland.
Och vi behöver ett.
Hannah.
Jag kan inte hjälpa dig.
Jag har fått sparken och kastas ut ur Frankrike.
Men ni har rättigheter. En amerikans rättigheter!
Men jag är i Frankrike.
Vi är alla i Frankrike, mr Fry.
Jo.
Som amerikan har ni rätt att stanna som turist. Det har inte jag.
Jag är nog den mest tyska person ni känner.
Jag saknar allt i mitt hemland.
Språket.
Poesin. Till och med vädret.
Men jag är inte längre tysk medborgare. Förstår ni? Inga rättigheter.
- Du måste känna en hemsk hemlängtan. -"Hemlängtan"?
Jag är hemlös, mr Fry.
Statslös.
Här är den enda infarten.
Taggtråden här är svag på sina ställen och tunn nog att klippas av.
När jag satt där försökte några att gräva sig ut här.
Så det gäller att få britterna till rätt plats vid rätt tid.
- Det är säkert lagat nu. - Kanske, kanske inte. Det kan gå.
Touré har en uniform åt mig.
Ni distraherar vakterna, jag slinker in och hittar männen.
Sen ses vi här, vid taggtråden.
- Jaha. - Och om du blir fast där inne?
Det blir jag inte.
- Touré sa åt dem att vänta oss ikväll. - Bra.
Känner du Hans Fittko?
- Va? - Känner du nån som heter Hans Fittko?
Här är alla fångar i Camp des Milles.
Han är ju död.
Vad händer?
Det sitter en Hans Fittko med britterna i des Milles.
Din bror?
Min make.
Va? Är du gift?
Det kan inte stämma.
Men tänk om det är det? Då måste vi få ut honom.
Snälla, låt mig göra det för dig. Det är jag skyldig dig.
- Ja. - Ja.
- Gör det inte, Mary Jayne. - Lägg dig inte i.
Släpp av mig vid grinden, så får Dagobert distrahera dem.
Din hund?!
Det är min insats och jag leder den som jag vill. Kan du köra?
- Mary Jayne! - Jag skulle ju sköta det själv?
Vi måste visa Lisas man nåt bekant, annars tror han inte på oss.
Nåt måste du ha.
Ja.
Min vigselring.
Ge mig den.
Paul...
Jag trodde att han var död.
Krig är svårt.
Han är en bra man.
Bara hämta ringen. Snälla?
Tack.
- Turistvisum? Nummer 134. - Ja.
Tre månader.
- Jag behöver er adress, är det den här? - Ja.
-Är det ett hotell? - Nej, en privatbostad.
- Då behöver vi er hyresvärds underskrift. - Ursäkta...
- Villa Air-Bel, 63 Avenue Jean Lombard? - Ja.
Är det här nödvändigt? Hyresvärden heter Thomas Lovegrove.
Men här står det att fastigheten ägs av en madame Marguerite Nouget.
Jaha...
Madame Nouget.
Monsieur Fry.
Jag har visst ett papper jag behöver er underskrift på.
Om det här stämmer behöver jag er underskrift här.
Ha det så bra.
Tack.
- Kan vi lyckas? - Vi är i Frankrike.
Skulle en vit vakt kunna skilja två svarta män åt?
Lycka till.
Vi ses på andra sidan.
Det ordnar sig. Det löser sig.
Så där.
God kväll.
God afton.
Minns ni mig? Jag ska träffa min man.
- Min make. - Nu? Det är inte besökstid.
Snälla, är ni säker?
Ni förstår mig visst inte: NI måste gå.
Jag förstår.
Åh, nej! Min hund!
- Hunden! - Nej!
Ta hunden!
Dagobert!
Ta hunden!
Herregud! Dagobert!
- Gick det bra? - Ja.
- Du, då? - Jadå.
Nu.
Spring.
Hitåt.
- Ser du ljuset? - Ja.
Okej.
Hör på: Fortsätt ditåt. Vi ses vid bilen.
Vänta, var är Paul?
- Paul? - Paul.
Jag vet inte...
- Var är Paul? - Jag vet inte.
Pressa!
Sås.
Kom igen.
Dagobert!
Herregud, Dagobert! Nej, jag måste hämta honom.
- Sluta, Mary Jayne! - Nej, ingen fara, jag klarar mig.
Jag klarar mig.
- Ta min bil, du har nycklarna! - Jag kan inte lämna kvar dig.
Halt!
- Jäklar! - Kom, spring!
Okej.
Vackra.
Löste ni ert visumproblem?
Ja.
Och mitt?
Tro mig, kunde jag göra nåt så skulle jag göra det.
Skulle ni?
De flesta vågar inte längre handla självständigt.
Jag är inte som de flesta.
Bevisa det.
Mary Jayne.
Vad hände?
Allt gick perfekt, vi bara...
Vi förlorade hunden.
- Krigsfångarna, då? - De kommer efter på cyklarna.
Var är Lisa?
Det går bra.
Jag...
Jag väntade på dig.
Men du kom inte!
Lisa.
Du kom ju aldrig!
Lisa.
Mary Jayne.
Jag...
Jag vet hur det känns.
Jag har förlorat...
...alla.
Jag förlorade mina föräldrar.
Mina vänner.
Och min syster.
Ursula?
Nej, jag...
Jag har en till.
Eva.
Eva är lillan.
Alltså...
Du kan inte bryta ihop nu, för du...
Du var otrolig i dag.
Det var ett så svårt uppdrag,
och du var så besluten att rädda Lisas make.
Och, ja, vi lyckades.
Men du måste...
...fortsätta framåt.
För...
Lisa.
Tanken på dig var det som höll mig vid liv.
Jag är också en brottsling.
Jag vet.
Hur kan madame Nouget äga huset?
Hon arbetade för mig i många år i Paris. Hon visste vad jag gjorde där.
Vet hon vad vi gör här?
Jag smugglade judar till Palestina.
Och när nazisterna kom till Paris...
...hjälpte hon mig ut.
Hon räddade mitt liv.
En dag måste jag ge mig av härifrån också, men då har hon huset.
Det är en ny värld, Varian.
De gamla reglerna gäller inte.
Men om reglerna inte gäller,
var ska vi då hitta vår kompass?
I oss själva.
I varandra.
God morgon.
Vilken fantastisk natt.
- Det kändes bra att säga på tyska. - Det är inte vårt språk som blivit galet.
Nej.
En dag reser sig Tyskland ur det här.
Kanske det.
Men vi lever nu.
Och jag känner mig väldigt levande.
ALBERT HIRSCHMAN
U HIRSCHMAN HOTEL DU MAR, LISSABON, PORTUGAL
Käre bror,
Jag har äntligen lyckats skaffa oss visa till USA.
Du kan hämta ditt på USA:s konsulat i Marseille.
Jag vet att du inte gillar att bli tillsagd vad du ska göra,
men för våra föräldrars skull, snälla, hämta ditt visum.
Kom till Lissabon, så far vi till USA tillsammans.
Vi har förlorat så mycket.
Jag vägrar att lämna dig.
Din kärleksfulla syster Ursula.
Bingham.
- Tack för att du kom. - Jag beklagar Reese. Jag visste inget.
Det var förödmjukande, men jag går runt honom.
- Försökte Patterson få ut dig ur landet? - Jag ger mig inte.
Bra.
Jag behöver din hjälp med en sak.
Hon heter Hannah Arendt. Hon har plats på ett fartyg till Karibien.
Kaptenen är en vän. Hon behöver ett visum.
Hamnen är ju stängd.
Den kommer att öppnas, och då är vi redo.
Jag behöver många fler visa, det är en stor båt.
Du skulle se meddelandena från höjdarna på UD.
"Judarna lider, men deras förflutna visar att lidande inte dödar många av dem.
Ska några tas emot får det bli gamla som inte kan föröka sig och skada vårt land."
Fartyg med flyktingar avvisas i New York av fruktan för tyska spioner ombord.
Och min chef, min far och så många andra...
Jag är på din sida,
men jag kan ärligt talat inte gå emot direkta order, Varian.
Jo, det kan du!
Ange mig som sponsor. Säg att jag tvingade dig. Jag bryr mig inte.
Gör vad du kan.
Snälla.
Jag kan klara tre i veckan.
Max.
Tack.
Paul.
- Tack för att du befriade våra män. -"Våra"? Du är britt.
Britterna är på rätt sida i den här kampen, så jag kämpar med dem.
Jag hör att du har mycket att säga om världen. Stora planer.
Det här kriget är en chans för oss att anta nya roller
och tillkämpa oss frihet inifrån och ut.
Europa befrias, och därefter befrias kolonierna.
Hur tänker du dig kampen här?
Nazisternas logistik vilar helt och håller på järnvägen.
Södra Frankrike är inte tyskockuperat.
Inte än.
- Vi måste slå till nu. - Hur?
Riktade attacker mot stambanan som förbinder södern med Gestapo i Dijon.
Broar är inte lättreparerade.
Vi behöver sprängmedel, troligen vapen, och så underrättelser.
Kan ni ordna det?
Ja.
Här! Till dig, unga dam.
Tack, Hans.
- God jul. - God jul.
- Tack. - Det var så lite.
- Ledsen att jag inte fick hem er till jul. - Tro mig, ms Gold:
Vi fick en mycket finare jul än vi hade väntat oss.
Glad jul.
God jul.
Kommissarien! God jul. Varmed kan jag står till tjänst?
Den amerikanska kvinnan tog sig in i ett fångläger.
- Va? Vem? - Mary Jayne Gold.
Hon kan inte ta sig in i ett flingpaket.
Inte?
Känner ni inte igen den här varelsen?
Mademoiselle Gold jobbar för britterna.
Britterna?
Hon befriade tre brittiska soldater och lämnade hunden efter sig.
Det är en krigsförbrytelse.
- Det kan ni inte hålla mig ansvarig för. - Jo, minsann!
MED INSPIRATION FRÅN JULIE ORRINGERS ROMAN.
SERIEN ÄR FIKTION, INSPIRERAD AV VERKLIGA MÄNNISKOR OCH HÄNDELSER.
Undertexter: Henrik Brandendorff