Her er Europa.
I England brænder byen Coventry.
Siden august har Luftwaffe smidt 200 tons bomber over byen,
som har myrdet hundredvis og såret mange flere.
Tyskerne angreb igen i går aftes,
hvorunder de ødelagde infrastruktur og satte ild til byen.
Du gør det forkert igen.
- Du gør det så kompliceret. - Det er det ikke.
Læbestiften er den eneste måde at få et kamera ind i fængslet på.
Der er gået fem måneder, siden de blev fanget ved Dunkirk.
Og nazisterne bomber Storbritannien.
Du behøver ikke overbevise mig. Jeg meldte mig frivilligt.
Prøv det igen.
Læg læbestift på.
Skjul din hånd med æsken, mens du tager billedet.
- Mens vagten er der? - Sig, du skal nette dig.
- Du ved intet om læbestift. - Du ville blive overrasket.
Så værsgo.
Du holder den forkert.
- Hvordan vil du trykke på knappen? - Giv mig lige et øjeblik?
For fanden!
Filmrullen sidder under stiften. Den lille linse er i bunden.
Ret den mod deres ansigter, og sig, at de skal se på dig.
Der er 12 billeder. Jeg har lige brugt ét, så du har 11 tilbage.
Okay.
Monsieur Fry! Sid ned. Vi talte lige om Dem.
Frøken Aube.
Hænder seks og nøglehullet er selvfølgelig helt åbenlyse.
Stakkels hr. Fry. De er her helt alene.
Men det, der fascinerer mig, er øjet i vinduet.
Vent.
Ah, nu giver det jo fin mening.
Han er fremmedgjort fra sig selv.
Disse kort er en stor chance for Dem.
Vi har allerede været her i villaen i en hel måned.
Vi har holdt øje med Dem. De må skue indad
og lytte til Deres urtids-impulser for at frigøre Dem selv.
Stol på, at det store lys vil bryde ud fra det overvældende mørke.
De tror vist, at De kan lære alt gennem radioen, gør De ikke?
Som journalist gør jeg vel.
Når det kommer i radioen er det allerede gamle nyheder.
Vi vil vide, hvad der sker lige nu.
Hvis man ser nutiden tydeligt, er fremtiden ikke en trussel.
Kan kortene vise jer, hvor jeg kan finde Max Ernst?
Jeg tror, han er i poolen.
Mange tak.
Hr. Ernst!
Jeg har nyheder til Dem.
Efter et betydeligt pres fra Museum of Modern Art i New York
har den amerikanske regering endelig udstedt et visum til Dem.
Tak.
De og Deres kone kan nu lovligt emigrere til De Forenede Stater.
Min kone? Marie-Berthe?
Nej. Lad mig lige se engang.
Luise Straus-Ernst?
Vi blev skilt i 1927.
- Men hun er i Marseille. - Ikke med mig.
Så vil De rejse til Amerika med hende eller ej?
Jeg giftede mig gerne med hende,
men jeg har ikke set hende længe, og jeg er gift med en anden.
- Marie-Berthe. - Præcis.
Meget kompliceret.
Har De aldrig elsket flere på én gang?
Jeg har været gift med den samme kvinde i ni år.
Og hvor er hun?
Pointen er, at jeg er i Marseille, hjerteknust og alene.
Kan De ikke se det?
De satte mig i lejren, og min elskede forlod mig.
Det var hendes kåbe.
Men hun var ikke min kone. Hun var en smuk engelsk maler.
Kan De mærke det?
Knust.
Jeg beholder lige det her.
Har De hørt nyhederne?
- Willkie fører i meningsmålingerne. - Jeg mente Coventry.
Radioen taler ikke om andet. Luftwaffe bombede den sønder og sammen.
Store civile tab. Hele byen brænder.
Det er derfor, de kalder det Blitzkrieg.
Hvorfor lader Churchill dem blive slagtet?
Jo hurtigere briterne accepterer situationen,
jo bedre er det for os alle, også folk i Coventry.
De tror, at tyskerne vil vinde.
Se Dem omkring, Bingham. Modstanden dør ud.
Fascister i Italien, Spanien, Tyskland, det meste af Frankrig.
Det er den nye verdensorden. Os mod dem.
- Demokrati og fascisme. - To supermagter.
Gudfader.
I det mindste er de ikke kommunister. De tror på det frie marked.
Henry Ford solgte 60.000 model C'er i Tyskland over fem år.
- Vi må arbejde sammen med dem. - Værsgo.
Tak, Steve.
De taler om at handle med nazister.
Amerika handler om handel, Bingham.
Nu skal vi være stærke derhjemme og beskytte vores interesser i udlandet.
Alt for at undgå mere krig.
Det forstår Willkie. Og når han bliver valgt,
vil Amerikas regering synge helt andre toner.
Victor, bær kunstværkerne indenfor. De må ikke ligge og bage her.
Hallo?
Peggy?
Wow! Der har vi jo frk. Mary Jayne Gold fra Chicago.
Jeg har ikke set dig siden... Var det i Gstaad? Ja!
Vinteren 1937.
- Hvad laver du her? Der er krig. - Er der det?
- Hvor skal du hen? - Til skrædderen.
- Hvordan har din far det? - Det ved jeg ikke.
Jeg snuser rundt i syd, før jeg skal hjem til New York.
- Vi har opstøvet alt af Picasso. - De her er mine.
Marcel Duchamp siger, at Max Ernst bor her. Passer det?
- I egen person. - Og De er?
Han har travlt. Det er dejligt at se dig, Peggy!
Okay.
Victor!
Kammerater! Godmorgen.
Se, hvem der er her. Hvem var den heldige dame i aftes?
Damer.
To? Hvordan giver man dem begge nok opmærksomhed?
Det er fordi, jeg er økonom. Efterspørgsel skaber udbud.
Hvad med frk. Mary Jayne Gold? Jeg har set, hvordan hun ser på dig.
Ja, hun ser på mig, som hun ser på en hund.
Har hun ikke noget kørende med den amerikanske konsul? Patterson?
- Hvorfor tror du det? - Han hentede hende i lobbyen.
Han snakker meget.
- Hvorfor holder du øje med hende? - Jeg er hotel-concierge.
Øjne og ører. Jeg holder øje med alt.
Du må lægge distraktionerne fra dig. Du har smerter. Det har vi alle.
Men disse kvinder giver dig kun en midlertidig lindring.
Vi må kanalisere al vores...
...energi til revolutionen! Jeg ved det! Jeg får folk ud hver dag.
Jeg taler om at slå igen.
Våben?
Våben? Paul, nej.
Da den franske hær demobiliserede, gik vi bare fra vores våben.
Der må være bunker af våben begravet overalt i landet.
Vi har brug for en plan, og for flere folk.
Jeg styrtede rundt i Paris for at skjule min samling.
Jeg ville begynde i kældrene under Louvre,
men de havde for travlt med Mona Lisa
til at bekymre sig om en bunke værdiløse moderne malerier.
Til sidst overtalte jeg nogle museumsfolk til at pakke og sende dem for mig.
De skrev "husholdningsartikler" på eksportdokumenterne.
Gud hjælpe mig, hvis Vichy-bureaukraterne er kloge nok til at åbne dem.
Jeg håber, de allerede er på en båd til New York.
Heldige malerier.
Victor er sur, fordi vi har prøvet at få Alfred Barr fra MoMA
til at skrive en støtteerklæring siden sidste sommer.
Måske må jeg gifte mig med ham for at få ham ud.
I skal ikke grine.
Giv det tid, Victor. Han hjalp endelig Max i denne uge.
- Heldige Max. - Han er ikke den eneste, der venter.
Barr er overvældet af alle anmodningerne om hjælp fra Europa.
- Er han overvældet? - Han har sat sin kone til det.
- Vil I tænke jer? - Marga?
God idé. Jeg mødte hende på Harvard. Hun giver ikke op.
Det giver mig en idé. Du kunne hjælpe mig.
Mig? I guder, nej.
Hvad, hvis jeg bliver anholdt, eller endda udvist?
Jeg er ikke sindssyg, Varian. Glem ikke, at jeg er jøde. Det er du ikke.
Jeg stod midt i en hotelrazzia i sidste uge.
Jeg skal med næste fly ud herfra.
Frk. Guggenheim.
Kald mig Peggy.
Det er smukt. Det er underligt.
Jeg elsker det.
Jeg tager det hele. Jeg vil have det med hjem til New York.
Peggy.
Det er min fødselsdag i morgen. Du må være min gave.
Så holder vi fødselsdagsfest.
I Köln, da jeg var barn, udbragte vi altid en skål ved midnat,
når det blev vores fødselsdag. Reinfeiern.
Jamen, så gør vi det.
Det er Camp des Milles.
Her er det første falske pas. Kan du huske alle fangernes navne?
Michael Bretherton...
- Ian Canning, Dennie Williams. - De skal flygte under tvangsarbejdet.
Hvis de når til villaen, får vi dem til England.
Skal jeg fortælle dem det i en kode?
Engelsk er koden.
De almindelige vagter kan ikke engelsk, især hvis du taler hurtigt.
- Okay. - De spiser frokost på skift.
Hvis vi timer det rigtigt, får vi en ny vagt hver gang.
Hvis nogen snuser rundt,
så kør væk i et par minutter og mød mig her igen.
- Jeg kan ikke køre bil. - Seriøst?
- Goddag, frue. - Goddag.
Jeg skal besøge min mand, Michael Bretherton. Mon mari.
Bretherton?
Lad os se.
Ja.
Identitetspapirer?
En besøgende til Bretherton i Blok D.
- Værsgo. Luk op! - Tak.
Ja. Så ses vi senere.
De holder fødselsdagsfest for Max Ernst i aften. Tak.
Mange kunstnere kommer.
- Duchamp, Chagall... - Chagall?
Du kan overtale ham til at rejse.
- Hvad med Max Ernsts første kone? - Hvor mange har han?
For mange.
Det viser sig, at den kvinde, der stod i hans visum til Amerika,
blev skilt fra ham i 1927. Hun er et sted i Marseille.
- Lad os finde hende. - Vi kan prøve. Luise Straus.
Hvad, hvis USA ikke lukker ham ind uden sin ekskone?
De kan dele det. Jeg taler med Bingham.
MoMA kontaktede Patterson direkte, så vi skal tale med ham.
- Jeg gør det. - Taler med Patterson?
Hvorfor ikke?
Det gør jeg gerne.
Okay.
Kom så! Videre!
- Deres kone. - Jeg har ikke en kone.
Skat, du er lige så stor en spøgefugl, som da vi blev gift.
Kom så.
Hej, skat. Fælles venner har sendt mig.
Jeg bor i Villa Air-Bel lige øst for stedet her.
Mød mig der, så snart du kan få fri,
så vi kan få dig hjem hurtigst muligt. Forstår du?
Sid stille. Se på mig.
Jeg fik billedet.
To tilbage.
Hej, skat. Hvor er det godt at se dig.
Undskyld mig. Det er Elizabeth Arden.
Man kan ikke få den farve mere.
Tak.
Jeg elsker dig, og du hører fra mig.
Giv plads.
Det var tæt på. Lad os komme væk.
Lad os køre.
Undskyld mig.
- Hvor gemmer de sig? - Sidst jeg hørte, var de på Splendide.
Men de er der ikke nu. Jeg så selv Walter Benjamin.
Så forsvandt han.
To dage senere fandt vi ham død i Spanien.
- Gjorde I? - Ja. Og nu... intet.
Max Ernst, André Breton, Hans Bellmer, Marcel Duchamp,
Alma Mahler, Franz Werfel, Heinrich Mann, Golo Mann...
Vi ved, at hr. Chagall stadig er i sin hytte,
men hvad med de andre?
Jeres...
...Amerikanske Redningskomité har fundet nye kontorer i Marseille, ja?
Vi overvåger køerne af folk, der venter dag og nat,
men der er ingen af betydning.
Alle de vigtige folk på hr. Frys liste?
De er væk.
Måske flyver de dem ud med luftballoner.
- Hvad? - Ude af øje, ude af sind.
De burde være glad.
Nej, tyskerne er ikke glade. Og jeg er ikke glad.
De har ansvar for disse amerikanere, som gør mig til grin.
Jeg vil gerne gennemgå alle de folk, der arbejder i Komitéen, med Dem,
lige nu, én ad gangen.
Jeg skal bruge en pen.
Dén her.
Mary Jayne Golds far er en gammel ven af familien. Fornuftig fyr.
Han ønsker heller ikke, at hans datter skaber problemer.
Ved hr. Gold, at hans datter arbejder som prostitueret?
Hvad?
I Mary Jayne Golds politijournal står der, at hun er prostitueret.
En amerikansk blondine med en lille hund.
Jeg har selv læst journalen. Hun kommer overalt.
Der må være en misforståelse.
Miss Gold er en eventyrlysten ung kvinde, men hun er ikke, De ved...
En blondine med en lille hund?
Har De talt med hende for nylig?
Ikke ligefrem.
Luk døren, tak.
Kan jeg hjælpe Dem?
- Jeg skulle tale med hr. Patterson. - Han sidder allerede i møde.
Jeg arbejder for hr. Varian Fry fra Redningskomitéen.
Men har De en aftale?
Nej, men jeg har en meget vigtig besked.
Det handler om et visum til den tyske kunstner Max Ernst.
Åh, Monsieur Ernst er i Marseille?
Hr. Ernst holder en fest i aften.
Jeg ville gerne møde ham.
Og voilà. Parat.
Hvad med rygsvømningen?
Du må øve dig. Lige et øjeblik.
Har De brug for mere, hr. Patterson? Jeg går tidligt i dag.
Noget særligt?
Ja, faktisk. Jeg skal til en fest på et château ved navn Villa Air-Bel.
- Et ægte château? - Hele Marseille kommer!
Det er Max Ernsts fødselsdag. Bonne soirée.
Nej, det betyder god aften.
Ja, far kan tale fransk.
Jo, jeg kan bare ikke lide det.
Huset ser meget smukt ud.
Du ser heller ikke så ringe ud.
Hvor mange gæster venter vi i aften? Og der kommer et band?
Ved du, at Vichy har forbudt jazzmusik?
Så hvis politiet kommer, ryger vi i fængsel?
Varian, det er en fest. Prøv nu at more dig lidt.
Måske har du ret.
Ahh, en stor fest.
Jeg skal danse.
Vi skal danse.
Det bliver min store aften, bror.
Jeg kan mærke det i min mave.
Jeg skal danse så meget, at jorden ryster hjemme i Ouidah.
De vil sige, at det er Petit Petit, der tog til landet
Petit han blev stor Og er tilbage nu
Lisa?
- Lad mig lokke dig ud af hulen. - Nej, tak.
- Man siger, at du kan danse. - Jeg er ikke i humør til at feste.
Er det hr. Benjamin?
Ikke kun hr. Benjamin.
Ingen her i huset har noget at fejre.
Max Ernst er i live.
Vi er alle i live, og det synes jeg er en udmærket grund.
Der er ingen større plan for det her, Lisa.
Vi prøver bare at gøre vores bedste.
Det fortæller kun dig selv, så du kan sove om natten.
Hvem siger, jeg kan det?
Tak.
Mad.
- Bravo! - Bravo!
Din hr. Fry er fuld af overraskelser.
De flygtninge vil slet ikke ønske at forlade Frankrig.
Der findes efter sigende et maleri af Winston Churchill her i Côte d'Azur.
- Er Churchill maler? - Hvorfor ikke?
I radioen lyder den mand meget kedelig.
Alle malere lyder kedelige i radioen.
- Ikke Chagall. - Hvem er den mand?
Min mand er den mest afholdte kunstner i Frankrig.
Måske, kære Bella, men Duchamp er den vigtigste.
Og Chagall er stadig jøde.
Med et visum, han nægter at bruge, på trods af min bedste indsats.
Frankrig er mit hjem.
I sidste ende kommer nazisterne efter os alle, Marc. Selv dig.
Kyllingen.
Brava!
- Tak, Madame Nouget. - Tak!
Min ven Victor Serge siger,
at blandt alle flygtningene fra fascismen, der venter her i eksil,
har vi geniale hjerner nok til at genoplive en hel nation.
- Hørt. - Tak, mine venner.
Denne mørke rejse ville være uudholdelig uden jer.
Og til Monsieur Fry for Deres gæstfrihed
og Deres dybe engagement i vores sag.
Tak, fordi De er vores Nordstjerne.
- Tale, Varian, tale! - Nej.
- Tale! - Tale!
Ja.
Tak, André.
De gør mig stor ære.
- Da jeg var ung... - De er stadig ung.
Da jeg var yngre,
var kunsten min Nordstjerne.
Min mest sande følgesvend
og min frelser i perioder med stor forvirring og smerte.
Og det er mit livs største ære nu at kunne gengælde det for de kunstnere
og for de forfattere, hvis værker har givet mig så meget.
Mange tak.
Nu vil jeg foreslå, at vi alle skifter plads før næste ret.
- Hvis der kommer en næste ret. - Okay!
- Lad os det. - Kom så.
Jeg vil savne dig.
- Hej. - Hej.
Du og Thomas ser ud til at hygge jer.
- Er du jaloux? - Nej.
- Hvem er din lille date? - Det rager ikke dig.
Men hold da helt kæft?
Den amerikanske konsul.
Man hører ting.
Man hører også, at du har været i seng med alle kønne flygtninge i Marseille.
Godt for dig, at byen er fyldt med desperate kvinder.
En fransk politimand kaldte dig en prostitueret.
Hvorfor talte du med en fransk politimand?
Jeg undskylder ikke for at bruge alle midler for at redde folks liv.
Hold nu op.
Må jeg bede om jeres opmærksomhed?
Ti, ni, otte, syv, seks, fem...
Stop! Stop!
Fire, tre, to, én... Mig!
Tillykke med fødselsdagen!
Hvad med hende?
For pæn. Hun arbejder sikkert for Gestapo.
Hvad med ham?
Den forstoppede? Jeg tror...
Statspolitiet.
Mary Jayne, hvem af dine fine venner er en britisk spion?
Hvordan skulle jeg vide det? Hvorfor?
Briterne finansierer lokale modstandsceller. Jeg vil starte én.
- Vil du? - I kan regne med mig.
Der er en, du bør møde. En skarpskytte i Camp des Milles.
Jeg tror, han er en allieret.
Måske kan jeg finde allierede her.
Hvad ved du om skarpskytter og modstandsceller?
Briterne står alene mod nazisterne. De har brug for hjælp.
Du må køre mig hjem lige nu.
Min chef er lige ankommet. Han må ikke se mig.
- Hvor arbejder du? - Det amerikanske konsulat.
- Konsul Patterson er lige derovre. -Åh gud. Hvad laver han her?
- Lad nu være. - Jeg inviterede ham ikke.
- Gjorde du ikke? - Hvad er der galt med dig?
- Jeg må ud herfra nu. - Okay, kom med.
Kom.
I guder...
Hej.
Hvad laver en køn pige som dig i et hul som det her?
Det er faktisk couture.
Du skal have en drink.
Varian!
- Lena! Nå, der er du. - Kom med.
- Se, hvem jeg fandt. - Og hvem er det?
Luise Straus.
Jeg hedder Varian Fry. Jeg er i Redningskomitéen.
Det er fantastisk. Vi har et visum med Deres navn på.
- Max. - Undskyld mig.
Luise.
Findes du virkelig?
- Jeg ved det ikke. - Hvad laver du her?
Nu kan De gifte Dem med hende og rejse til Amerika.
Lige nu?
-Én gang var nok, tak. - Men I står på samme visum.
- Nej. - Men du er mit barns mor.
- Og jeg holder mine løfter. - Gør du det? Siden hvornår?
Bare rolig, skat. Hvis hun ikke vil giftes med dig,
så gør jeg det.
Skål!
Mine damer og herrer.
Her ved slutningen af denne vidunderlige aften,
kan I alle ønske jer noget.
Ét ønske.
Og vi sender det ud i universet.
I tænder jeres lys...
...ligesom mig.
Og skub det så forsigtigt ud på søen.
Hvad ønskede du?
Jeg ønskede, at krigen ville ende.
Ikke andet?
Og en cigaret.
- Du ryger ikke. - Ikke det?
Hvad med dig? Hvad ønskede du?
Jeg tror ikke på ønsker.
Hvis vi vil noget, må vi selv sørge for det.
Den kjole passer dig som en handske.
Godnat, Lisa Fittko.
Undskyld. Jeg...
- Jeg kan ikke én gang til. - Hvad?
Vidste du, vi holdt fest i aften?
- Udspionerer du mig? - Hav ikke for høje tanker om dig selv.
Du må gå.
Fucking prinsesse.
Mademoiselle Letoret!
- Hvorfor råber De? - Et telegram til Udenrigsministeriet.
- Okay. - Holder øje med Varian Fry. Stop.
Tvivlsom opførsel. Stop.
Modarbejder Redningskomitéen amerikanske interesser? Stop.
- De er fucking sindssyge. - Skal det også med?
- Hvordan var festen i går? - Jeg tog alligevel ikke derhen.
Og så kommer vi ind forfra.
Og så siger vi: "Godmorgen, sol."
Mærk solen.
Og så indtager vi krigerens stilling.
Tak, fordi I ville møde mig, hvor ingen kan høre os.
De er perfekte. Jeg får lavet passene.
Hun er god.
Og Varian?
- Han må ikke blandes ind i det. - Hvorfor ikke?
Det må han bare ikke.
Vi skal vinde en krig.
Varian Fry er allerede indblandet, om han ved det eller ej.
INSPIRERET AF JULIE ORRINGERS ROMAN
DENNE SERIE ER FIKTION INSPIRERET AF VIRKELIGE MENNESKER OG BEGIVENHEDER
Tekster af: Andreas Kjeldsen