Toto je Evropa.
Anglické město Coventry je v plamenech.
Od srpna tam Luftwaffe shodila 200 tun bomb,
zabila stovky lidí a zranila mnoho dalších.
Včera Němci podnikli další nálet,
při němž poničili infrastrukturu a rozpoutali ve městě požáry.
Zase to děláš špatně.
Ty to hrozně komplikuješ.
Je to prosté.
Rtěnka je jediný způsob, jak do vězení propašovat foťák.
Je to skoro pět měsíců, co ty chlapy u Dunkerku zajali.
- Já vím. - A nacisti bombardujou Brity jako diví.
Nemusíš mě přesvědčovat. Hlásím se dobrovolně.
Zkus to znovu.
Dej si rtěnku.
Pudřenkou si zakryj ruku a zmáčkni tlačítko na foťáku.
- Před dozorcem? - Řekni, že se musíš upravit.
- Co ty víš o rtěnkách? - Divila by ses.
Tak se předveď.
Držíš ji špatně.
- Jak stiskneš spoušť? - Dej mi chvilku, prosím tě.
Kruci!
Film je schovaný pod rtěnkou.
Vespod je malinký objektiv.
Namiř jim ho na obličej
a řekni jim, ať se dívají na tebe.
Film má 12 snímků. Jeden jsem vyplýtval, takže ti zbývá 11.
Dobře.
Monsieur Fryi! Přisedněte. Zrovna jsme o vás mluvili.
Dceřin medvídek.
Šest rukou a klíčová dírka samozřejmě dávají naprostý smysl.
Chudáček pan Fry je tu úplně osamělý.
Ale zajímavé je to oko za oknem.
Počkejte.
No vida. Už to dává smysl.
Vůbec nejste sám sebou.
Tyto karty vám dávají velkou příležitost.
Pochopte. Jsme v téhle vile už měsíc.
Pozorovali jsme vás. Vstupte do svého nitra,
poslouchejte své základní pudy a osvoboďte se.
S vírou, že z hluboké temnoty se vynoří jasné světlo.
Myslíte, že vše potřebné se dozvíte ze zpráv a z rádia, viďte?
Jakožto novinář asi ano.
Ale než je odvysílají v rádiu, už jsou to včerejší zprávy.
My chceme vědět, co se děje právě teď.
Když jasně vidíte přítomnost, budoucnost neskrývá žádné hrozby.
Vyčtete z těch karet i to, kde najdu Maxe Ernsta?
Myslím, že je v bazénu.
Děkuji mnohokrát.
Pane Ernste.
Mám pro vás novinu.
Po značném nátlaku ze strany Muzea moderního umění v New Yorku
vám americká vláda konečně udělila vstupní vízum.
Děkuju.
Vy i vaše žena nyní můžete legálně emigrovat do Spojených států.
Moje žena? Marie-Berthe?
Ne. S dovolením se podívám.
Luise Strausová-Ernstová?
Rozvedli jsme se v roce 1927.
- Tady stojí, že je v Marseille. - Se mnou ne.
Máte tedy v plánu jet s ní do Ameriky, nebo ne?
Jel bych. Klidně bych si ji vzal znovu,
ale roky jsem ji neviděl a jsem teď ženatý s někým jiným.
- S Marie-Berthe. - Přesně tak.
To je zamotané.
Vy jste nikdy nemiloval víc lidí najednou?
Jsem už devět let s jednou ženou.
A... kde je?
Jde o to, pane Fryi,
že jsem v Marseille sám a se zlomeným srdcem, copak nevidíte?
Zavřeli mě do vězeňského tábora a moje láska mě opustila.
Ten byl její.
Ale nebyla to moje žena. Byla to krásná anglická malířka.
Cítíte?
Zlomené.
Tohle si zatím nechám.
Slyšel jste zprávy?
- Willkie vede v průzkumech. - Mám na mysli Coventry.
Hlásí to všude v rádiu. Luftwaffe ho rozbombardovala.
Spousta civilních obětí. Celé město hoří.
Proto se tomu říká blesková válka.
Proč Churchill dovoluje, aby ty lidi vraždili?
Čím dřív se Britové smíří s realitou,
tím líp pro nás všechny, včetně dobrých občanů Coventry.
Vy myslíte, že Němci vyhrajou.
Rozhlédněte se, Binghame. Odpor polevuje.
Fašisti v Itálii, Španělsku, Německu i ve většině Francie.
Tohle je nový světový řád. My a oni.
Demokracie a fašismus.
Dvě velmoci.
Proboha.
Heleďte, nejsou to komunisti. Aspoň věří ve svobodné podnikání.
Ford prodal v Německu za posledních pět let přes 60 000 aut.
- Musíme s nimi spolupracovat. - Tady máte.
Díky, Steve.
Mluvíte tu o obchodování s nacisty.
Americký byznys je byznys, Binghame.
Do budoucna dává naprostý smysl
posilovat domácí pozici a chránit zahraniční zájmy.
Hlavně se vyhnout další válce.
Willkie to chápe. A až ho příští týden zvolí,
věřte mi, že americká vláda hodně rychle obrátí.
Victore, vezmi ty obrazy dovnitř, ať se tu nesmaží v autě.
Haló?
Peggy?
Panečku! Jestlipak to není Mary Jayne Goldová z Chicaga?
Naposledy jsme se viděly... Kdy to bylo? V Gstaadu? Ano!
V zimě 1937.
Co tu ještě děláte?
- Je válka. - Nepovídejte.
- A kam jdete? - Ke krejčímu.
Jak se má otec?
To netuším.
Ještě objíždím jih, než se vrátím do New Yorku.
- S Victorem jsme vykoupili Picassa. - Tyhle jsou moje.
A Marcel Duchamp říkal, že tu pobývá Max Ernst. Je to pravda?
- Osobně. - A vy jste?
Ve spěchu. Ráda jsem vás viděla, Peggy!
Tak jdeme.
Victore!
Přátelé.
Dobré ráno.
Ale podívejme. Kdo byla včera ta šťastná žena?
Ženy.
Dvě ženský? Jak se zvládáš věnovat oběma?
Jsem přece ekonom. Roste poptávka, roste nabídka.
Ale co slečna Mary Jayne Goldová? Vidím, jak se na tebe dívá.
Jo, dívá se na mě stejně jako na nějakýho psa.
Nemá něco s americkým konzulem?
Pattersonem?
- Proč myslíš? - Vyzvedl ji ve vestibulu.
Je ukecanej.
Proč sleduješ její soukromý život?
Jsem správce hotelu, Alberte.
Pozoruju a poslouchám.
A musíš se přestat rozptylovat.
Trpíš, my všichni. Ale ty ženy ti poskytují jen dočasnou úlevu.
Musíme investovat veškerou...
...energii do revoluce! Já vím! Každý den pomáhám lidem utéct!
Já mluvím o vzdorování.
Zbraně?
Paule, ne.
Při francouzské demobilizaci jsme zahodili zbraně a šli.
Po celé zemi musí být schované hromady zbraní.
Potřebujeme konkrétní plán a naverbovat víc lidí.
Zběsile jsem pobíhala po Paříži a snažila se ukrýt svou sbírku.
Chtěla jsem využít sklepní trezory v Louvru,
ale kurátoři měli příliš napilno s Monou Lisou,
než aby se obtěžovali s mými „bezcennými“ moderními obrazy,
takže nakonec se mi podařilo přesvědčit pár poskoků z muzea,
aby je zabalili a odeslali.
Do exportních formulářů museli napsat „domácí potřeby“.
Snad ty vichistické byrokraty nenapadne podívat se dovnitř.
Snad už jsou ty obrazy na lodi do New Yorku.
Ty mají štěstí.
Victor je jen naštvaný. Celé léto žádáme Alfreda Barra,
aby sepsal žádost na Victorovu podporu.
Asi se budeme muset vzít, aby se odsud dostal.
Nesmějte se.
Chce to čas, Victore. Tento týden to konečně zařídil Maxovi.
- Šťastlivec. - Není jediný, kdo čeká na vízum.
Barr je žádostmi o pomoc z Evropy úplně zavalený.
- On že je zavalený? - Delegoval je na svou ženu.
- Chápete to? - Margaret?
Výborný nápad. Znám ji z Harvardu. Je neodbytná.
Taky mám nápad. Nechcete zůstat a pomoct mi?
Já? Proboha, ne.
Co když mě zatknou? Nebo hůř, vyhostí?
Nejsem blázen, Variane.
A na rozdíl od vás jsem Židovka.
Minulý týden jsem zažila razii v hotelu.
Příštím letadlem odsud mizím.
Slečno Guggenheimová.
Tykejte mi.
Nádherné.
A zvláštní.
To se mi líbí.
Vezmu si je všechny. Chci si je odvézt do New Yorku.
Peggy.
Zítra mám narozeniny.
Ty musíš být můj dárek.
Tak ti uspořádáme oslavu.
Když jsem byl malý, v Německu jsme si připíjeli už o půlnoci,
jakmile narozeniny začaly.
Tak přesně tohle uděláme.
Tábor Camp des Milles.
Tady máš první falešný pas, Brethertonův. Pamatuješ si jména všech vězňů?
Michael Bretherton,
Ian Canning, Dennie Williams.
Musí utéct během nucených prací.
Z vily už je dostaneme do Anglie.
Mám jim to říct pomocí nějaké šifry?
- Šifra je angličtina. - Aha.
Dozorci celkem jistě nerozumí anglicky, obzvlášť když budeš mluvit rychle.
Dobře.
Obědvají na směny. Dobře to načasuj a bude tam pokaždé jiný dozorce.
Kdyby tu někdo slídil,
odjeď na chvíli pryč a pak se sem pro mě vrať.
Já neumím řídit.
Doopravdy?
- Dobrý den. - Zdravím.
Jdu za manželem Michaelem Brethertonem.
Za manželem.
Bretherton?
Tak ukažte.
Ano.
Doklad totožnosti?
Návštěva pro Brethertona, blok D.
- Děkuji. - Otevřete.
Ano. Tak zatím.
Večer pořádají oslavu pro Maxe Ernsta.
Děkuji.
Bude tam spousta umělců.
Duchamp, Chagall...
Chagall?
Máš šanci ho přesvědčit, aby odjel.
- A co první žena Maxe Ernsta? - Kolik jich má?
Až moc.
Ukázalo se, že žena, co je uvedená na vstupním vízu do Států,
se s ním rozvedla v roce 1927.
A je někde v Marseille.
- Tak ji najdeme. - Můžeme to zkusit.
Jmenuje se Luise Strausová.
Co když ho bez exmanželky do Spojených států nepustí?
Třeba vízum rozdělí. Řeknu Binghamovi.
Muzeum umění kontaktovalo Pattersona, takže to musíme řešit přes něj.
- Já to vyřídím. - Promluvíš s Pattersonem?
Proč ne?
Rád pomůžu.
Dobře.
Pohyb!
Vaše žena.
Já nemám ženu.
Ale miláčku, jsi pořád stejný vtipálek,
jako když jsme se brali.
Běžte.
Ahoj, drahoušku. Poslali mě naši společní přátelé.
Bydlím ve vile Air-Bel východně odtud.
Sejdeme se tam, jakmile se dostaneš z práce,
ať tě co nejdřív dostaneme domů.
Rozumíte?
Nehýbat. Dívejte se sem.
Mám ho vyfoceného.
Ještě dva.
Ahoj, miláčku. Moc ráda tě vidím.
Dovolíte? To je Elizabeth Arden.
Tuhle barvu už nedělají.
Děkuji.
Miluju tě a ozvu se.
Posuň se.
To bylo o chlup. Jedeme.
Jedeme.
Pardon, pane.
Kde je schovávají?
Jak jsem říkal. Prý v hotelu Splendide.
Ale tam už nejsou. Osobně jsem viděl Waltera Benjamina.
Potom zmizel. A o dva dny později jsme ho našli mrtvého ve Španělsku.
Vážně?
Ano. A teď nikde nikdo.
Max Ernst, André Breton,
Hans Bellmer, Marcel Duchamp,
Alma Mahlerová, Franz Werfel,
Heinrich Mann, Golo Mann...
Víme, že pan Chagall je stále ve své chatě,
ale co ti ostatní?
Váš...
americký Nouzový záchranný výbor
se v Marseille přemístil, viďte?
Sledujeme ty fronty, co tam čekají ve dne v noci,
ale samí nýmandi.
Všichni důležití lidé na seznamu pana Frye
jsou pryč.
Možná odsud utíkají v horkovzdušných balónech.
- Co? - Sejdou z očí, sejdou z mysli. Buďte rád.
Ale Němci nejsou rádi. A já nejsem rád.
Vy za ty Američany zodpovídáte, a oni ze mě dělají blázna.
Teď si projdeme všechny,
kteří v tom vašem výboru pracují,
hezky jednoho po druhém.
Potřebuju pero.
Tohle.
Otec Mary Jayne Goldové je starý rodinný přítel. Rozumný muž.
Stejně jako vy si nepřeje, aby tu jeho dcera dělala problémy.
Ví pan Gold, že jeho dcera pracuje jako prostitutka?
Cože?
Policejní spis Mary Jayne Goldové jasně uvádí, že je prostitutka.
Americká blondýna s malým psem.
Sám jsem ten spis četl. Zná ji celé město.
To musí být nějaké nedorozumění.
Slečna Goldová je dobrodružná mladá žena,
ale není, však víte...
Blondýna s malým psem?
Viděl jste ji v poslední době?
Neviděl.
Zavřít, prosím.
Přejete si?
- Přišel jsem za panem Pattersonem. - Teď má schůzku.
Pracuji s panem Fryem v Nouzovém záchranném výboru.
A máte domluvenou schůzku?
Ne, ale nesu naléhavou zprávu.
Týká se víza pro německého umělce Maxe Ernsta.
Monsieur Ernst je v Marseille?
No, vlastně dnes pořádá večírek.
Moc ráda bych ho poznala.
A je to. Hotovo.
A už umíš plavat znak?
Tak musíš trénovat. Vydrž.
Potřebujete ještě něco, pane? Dnes odcházím trochu dřív.
- Výjimečná událost? - Dá se říct.
Jdu na večírek na zámečku zvaném Villa Air-Bel.
Pravý zámeček?
Bude tam celá Marseille. Max Ernst má narozeniny.
- Hezký večer. - Hezký večer.
Ne, to znamená hezký večer.
Jo, táta umí francouzsky.
Ano, umím, jen tak nemluvím rád.
Vypadá to tu krásně.
Ty taky nevypadáš špatně.
Kolik hostů očekáváme?
A prý tu má být i kapela?
Víš, že vláda zakázala jazz.
Jestli přijdou poldové v utajení, zavřou nás.
Variane, je to večírek. Můžeš se aspoň pokusit bavit?
Možná máš pravdu.
Pořádnej večírek.
Budu tancovat.
Budeme tancovat.
Tohle je můj večer, brácho.
Cejtím to v kostech.
Budu tak trsat, že se bude otřásat zem až v Ouidahu.
Tohle je ten Petit. Ten, co vyjel do světa.
Stala se z něj hvězda.
A teď je zpátky doma.
Liso?
- Přišel jsem tě vylákat z doupěte. - Ne, díky.
Prý jsi velká tanečnice.
Nemám na oslavu náladu.
Kvůli panu Benjaminovi?
Nejen panu Benjaminovi.
Nikdo v tomhle domě nemá co oslavovat.
Max Ernst je naživu.
Všichni jsme naživu. To je podle mě dost dobrý důvod.
Na to, co tu děláme, neexistuje žádný návod, Liso.
Všichni se snažíme dělat, co můžeme.
To si namlouváš, abys mohl v noci spát.
Kdo říká, že v noci spím?
Děkujeme.
Jídlo.
Bravo!
Ten váš pan Fry je plný překvapení, že?
Tihle uprchlíci nebudou chtít z Francie nikdy odjet.
Někde na Francouzské Riviéře se prý toulá obraz namalovaný samotným Churchillem.
- Churchill je malíř? - Proč ne?
V rádiu ten chlap zní strašně nudně.
V rádiu znějí všichni malíři nudně.
No, Chagall ne.
Kdo je ten chlap?
Můj manžel je nejoblíbenější umělec ve Francii.
Možná ano, drahá Bello, ale Duchamp je nejvýznamnější.
A Chagall je pořád Žid.
S americkým vízem, které odmítá použít. Navzdory mému snažení.
Francie je můj domov.
Nakonec si nacisti přijdou pro nás všechny, Marcu.
I pro tebe.
Kuře!
Bravo!
Děkujeme, madam Nougetová.
Děkujeme.
Můj přítel Victor Serge s oblibou říká,
že mezi uprchlíky před fašismem, kteří tady čekají v exilu,
máme dostatek geniálních mozků k oživení celého národa.
- Souhlasím. - Děkuji, přátelé.
Tato temná cesta by bez vás byla nesnesitelná.
A monsieur Fryovi za jeho pohostinnost
a nesmírné odhodlání nám pomoci.
Děkuji, že jste naše Severka.
- Proslov, Variane! - Ne.
- Proslov! - Proslov!
Ano.
Děkuji, André.
Je mi nesmírnou ctí.
- Když jsem byl mladý... - Pořád jste mladý.
Když jsem byl mladší,
mou Severkou bylo umění.
Mým nejvěrnějším společníkem
a mým spasitelem v dobách velkého zmatku a trápení.
A je mi životní ctí
se nyní odvděčit umělcům
a spisovatelům, jejichž dílo mi tolik dalo.
Takže děkuji.
Nyní navrhuji,
abychom si před dalším chodem všichni vyměnili místa.
- Pokud tedy bude další chod. - Dobře.
- Tak šup. - Pojďme.
Bude se mi stýskat.
- Ahoj. - Ahoj.
S Thomasem se k sobě máte.
- Žárlíš? - Ne.
- Kdo dělá doprovod tobě? - To je moje věc.
Ale zatraceně...
Americký konzul.
Drby se roznesou.
Taky se rozneslo, žes spal s každou hezoučkou uprchlicí v Marseille.
Máš štěstí,
že je tohle město plné zoufalých žen.
Jeden policajt tě označil za prostitutku.
Kdes přišel do řeči s policajtem?
Nebudu se omlouvat, že využívám všechny možnosti,
abych zachránila lidské životy.
Ale prosím tě.
Dámy a pánové, prosím o pozornost!
Deset, devět,
osm, sedm,
šest, pět...
Stop!
Čtyři, tři,
dva, jedna, moi.
Všechno nejlepší!
A co tahle?
Moc velká slušňačka. Ta možná tak dělá pro Gestapo.
A co tenhle?
Upjatej.
Tipuju...
ze státní policie.
Státní policie?
Mary Jayne,
kdo z těch tvých nóbl přátel je britský špion?
Jak to mám vědět? Proč?
Britská rozvědka financuje místní odbojové buňky.
- Chci jednu založit. - Vážně?
Počítej se mnou.
Měl by ses sejít s odstřelovačem z tábora Camp des Milles.
Je to spojenec. Jsem si jistá.
Třeba pár spojenců najdu tady.
Co ty víš o odstřelovačích a odbojových buňkách?
Britové bojují s nacisty sami. Potřebují pomoc.
Musíte mě hned odvézt domů.
Právě dorazil můj šéf. Nemůže mě tu takhle vidět.
Kde pracujete?
Na americkém konzulátu. Tamhle je konzul Patterson.
Kristepane, co ten tady dělá?
- Nedělej překvapenou. - Já ho nepozvala.
Ne?
Zbláznil ses snad?
Musím okamžitě pryč.
Dobře, pojďte.
Jdeme.
Ježíši...
Ahoj.
Co tak hezká holka dělá v takové díře?
To je luxusní klobouk od návrháře.
Pojďme na skleničku.
Variane.
- Leno! Říkal jsem si, kde jsi. - Pojďte.
Hele, koho jsem našla.
- Kdo to je? - Luise Strausová.
Já... jsem Varian Fry. Z Nouzového záchranného výboru.
To je úžasné. Máme vízum s vaším jménem.
- Maxi. - Promiňte.
Luise.
Jsi skutečná?
Nevím.
Co tady děláš?
Teď si ji můžete vzít a odjet s ní do Ameriky.
Hned teď?
- Jednou stačilo, věřte mi. - Ale máte stejné vízum.
Ne.
Jsi matka mého jediného dítěte.
A já jsem čestný muž.
Vážně? Odkdy?
Neboj, drahý. Jestli si tě nechce vzít,
vezmu si tě já.
Na zdraví!
Dámy a pánové.
Na závěr tohoto nádherného večera
si můžete něco přát.
Jedno přání.
A vyšleme ho do vesmíru.
Zapálíte svíčku...
jako já.
A zlehka ji pošlete
po jezeře.
Co sis přál?
Aby tahle válka skončila.
Nic víc?
Cigaretu.
- Vždyť nekouříš. - Ne?
A co sis přál ty?
Já na přání nevěřím.
Když něco chceme, musíme tomu jít naproti.
Ty šaty ti padnou jako ulité.
Dobrou noc, Liso Fittková.
Promiň, já...
už znovu nemůžu.
Cože?
Tys věděl, že dnes máme večírek?
Špehuješ mě?
Nelichoť si.
Musíš jít.
Princezno blbá.
Mademoiselle Letoretová!
- Proč křičíte? - Pošlete telegram ministerstvu zahraničí.
- Dobře. - Sleduji Variana Frye. Stop.
Pochybné chování. Stop.
Postupuje Nouzový záchranný výbor proti americkým zájmům? Stop.
Ti lidi jsou zasraný šílenci.
To tam mám napsat taky?
Jaký byl večírek?
No, rozhodla jsem se tam najít.
Přejdeme dopředu.
A pozdravíme slunce.
Vnímejte slunce.
A teď přejdeme do pozice bojovníka.
Díky, žes přišel sem, kde nás nikdo neuslyší.
Ty budou ideální. Nechám vyrobit pasy.
Ta ženská je dobrá.
A Varian?
- Nemůže se do toho zaplést. - Proč ne?
Prostě nemůže.
Musíme vyhrát válku.
Varian už je do toho zapletený, ať už o tom ví, nebo ne.
NA MOTIVY ROMÁNU THE FLIGHT PORTFOLIO
SERIÁL JE SMYŠLENÝ, JE VŠAK INSPIROVANÝ SKUTEČNÝMI OSOBAMI A UDÁLOSTMI.