I ara, Europa.
A Anglaterra, la ciutat de Coventry està en flames.
Des d'agost, la Luftwaffe hi ha llençat 200 tones de bombes
i ha matat centenars de persones i n'ha ferit moltes més.
Els alemanys van tornar a atacar ahir
i van bloquejar els serveis públics i van incendiar la ciutat.
Ho tornes a fer malament.
Ho estàs fent molt complicat.
No ho és.
És l'única manera d'entrar una càmera a la presó.
Ja fa gairebé cinc mesos des de les captures de Dunkirk.
- Ja. - I Hitler està bombardejant Anglaterra.
No cal que em convencis, m'he ofert voluntària.
Torna-ho a provar.
Pinta't els llavis.
Tapa't la mà amb el mirall mentre acciones la càmera.
- Mentre el guàrdia mira? - Li dius que ho necessites.
No saps com va un pintallavis.
Te'n faries creus.
Doncs ensenya-m'ho.
Així no s'agafa.
- I com prems el botó? - T'esperes un moment?
Merda.
La pel·lícula és a dins del pintallavis i la lent és a sota.
Apunta'ls a la cara
i digue'ls que et mirin.
Hi ha dotze fotos i n'acabo de fer una, així que te'n queden onze.
Molt bé.
Senyor Fry!
Segui. Just parlàvem de vostè.
L'Aube...
El sis de mans i el pany són claríssims.
Pobre senyor Fry, aquí tot sol.
Però el que m'inquieta és l'ull a la finestra.
Un moment.
Ja està. Tot té sentit.
Està totalment alienat d'ell mateix.
Aquestes cartes li presenten una gran oportunitat.
Ho veu? Ja fa un mes que som a la vil·la.
L'hem estat observant.
S'ha de centrar en vostè mateix i escoltar els impulsos per alliberar-se.
Creure en la llum el traurà d'una foscor mortificadora.
Vostè creu que ho pot aprendre tot de les notícies de la ràdio, no?
Com a periodista, suposo que sí.
Doncs quan surten a la ràdio, ja són les notícies d'ahir.
Volem saber què passa ara mateix.
Si veus el present amb claredat, el futur no és una amenaça.
Aquestes cartes diuen on puc trobar el Max Ernst?
Crec que és a la piscina.
Moltes gràcies.
Senyor Ernst!
Li porto notícies.
Després d'una pressió considerable del Museu d'Art Modern de Nova York,
el govern dels Estats Units per fi li ha emès un visat d'entrada.
Gràcies.
Vostè i la seva dona ja poden emigrar legalment als EUA.
La meva dona? La Marie-Berthe?
No, deixi'm veure.
Luise Straus-Ernst?
Ens vam divorciar el 1927.
- Aquí diu que és a Marsella. - Amb mi, no.
Llavors pensa anar a Amèrica amb ella o no?
Per mi, sí. Fins i tot m'hi tornaria a casar,
però fa anys que no la veig i estic casat amb una altra.
- La Marie-Berthe. - Exacte.
Que complicat.
No ha estimat mai més d'una persona alhora?
Fa nou anys que estic casat.
I on és ella?
Sap què passa, senyor Fry?
Que estic aquí a Marsella sol i amb el cor trencat, no se n'ha adonat?
Em van portar al camp i el meu amor em va abandonar.
Aquesta bata era seva.
Però no era la meva dona. Era una pintora anglesa preciosa.
Ho nota?
Trencat.
Em quedo això.
- Endavant. - Ha sentit les notícies?
El Willkie va guanyant al nord-est.
No, Coventry.
Només parlen d'això a la ràdio. La Luftwaffe l'ha bombardejat.
Moltíssims morts. Tota la ciutat està en flames.
Per això li diuen guerra llampec.
Per què Churchill deixa que els assassinin així?
Com més aviat els britànics acceptin la realitat,
millor per a tota la resta, inclosos els ciutadans de Coventry.
Creu que els alemanys venceran.
Obre els ulls, Bingham. La resistència va perdent.
Tenim feixisme a Itàlia, Espanya, Alemanya i, ara, a França.
És el nou ordre mundial.
Nosaltres i ells.
Democràcia i feixisme.
Dues superpotències.
Carai.
No és com si fossin comunistes. Almenys creuen en la llibertat d'empresa.
Ford ha venut més de 60.000 cotxes a Alemanya els últims cinc anys.
Hem de treballar amb ells.
Aquí tenen.
Gràcies, Steve.
Està parlant de fer negocis amb els nazis.
Els negocis dels EUA són negocis, Bingham.
Ara per ara, l'únic que té sentit és reforçar-nos a casa
i protegir els interessos fora. Hem d'evitar més guerra.
El Willkie això ho entén, i quan el votin la setmana que ve,
t'asseguro que el govern dels Estats Units canviarà de rumb.
Entra les obres a casa. No les podem deixar aquí fregint-se.
Hola?
Peggy?
Carai, però si és la Sra. Mary Jane Gold de Chicago!
No et veia des de... Quan va ser? Gstaad? Sí!
L'hivern de 1937.
Què hi fas aquí encara?
- Hi ha una guerra. - Ah, sí?
- I on vas? - Ah, al sastre.
Com està el pare?
No ho sé.
Estic fent parades pel sud abans de tornar a Nova York.
- Ja tenim tot Picasso. - Aquests són meus, de fet.
El Marcel Duchamp m'ha dit que el Max Ernst viu aquí. És veritat?
- Aquí mateix. - I tu ets?
Tenim pressa. Quina il·lusió veure't, Peggy!
Adeu.
Victor!
Companys! Bon dia.
Mira qui ha vingut.
Qui va ser l'afortunada ahir?
Afortunades.
Dues dones? Com prestes prou atenció a les dues?
És que soc economista. Si creix la demanda, creix l'oferta.
I la senyoreta Mary Jayne Gold? M'he fixat en com et mira.
Sí, de la mateixa manera que mira un gos.
No té alguna cosa amb el cònsol dels EUA?
El Patterson.
- Per què ho dius? - Ha vingut a l'hotel a buscar-la.
És xerraire.
Per què et fixes en la seva vida privada?
Soc recepcionista de l'hotel.
Soc tot ulls i orelles, em fixo en tot.
I has de parar de distreure't.
Estàs patint, com tots.
Però el que obtens d'aquestes dones és alleujament temporal.
Hem de centrar tota...
...l'energia en la revolució! Ja ho sé!
Trec gent fora cada dia.
Jo parlo de lluitar.
Armes?
Paul, no.
Quan l'exèrcit francès es va retirar, vam llençar les armes.
N'hi ha d'haver un munt enterrades arreu del país.
Necessitem un pla concret i reclutar gent.
I ja em veieu corrent per París, intentant amagar la col·lecció.
Volia començar a les cambres del soterrani del Louvre,
però estaven massa preocupats per la Mona Lisa
per pensar a amagar els meus quadres moderns insignificants.
Així que, al final, vaig convèncer treballadors del museu
perquè me'ls embalessin i enviessin.
Van posar "objectes de la llar" als formularis d'exportació.
Que Déu m'ajudi si els buròcrates de Vichy decideixen mirar què hi ha.
Amb sort, ja és tot en un vaixell de camí a Nova York.
Quadres afortunats.
El Victor està enfadat
perquè hem intentat que l'Alfred Barr del MoMA
escrigui una declaració de suport moral des de l'estiu.
M'hi hauré de casar per treure'l d'aquí.
No riguis.
Tingues paciència. Aquesta setmana li ha arribat al Max.
- Quina sort. - No és l'únic que espera un visat.
El Barr no pot gestionar totes les sol·licituds que rep d'Europa.
- Ell? - Ha posat la seva dona al càrrec.
- T'ho pots creure? - La Marga?
És bona idea.
La vaig conèixer a Harvard. És insistent.
Tinc una idea.
- Per què no et quedes i m'ajudes? - Jo?
Ni de broma.
I si em detenen? O pitjor, em deporten?
No estic boja, Varian.
Pensa que, al contrari que tu, soc jueva.
L'altre dia van fer una batuda al meu hotel.
Me'n vaig d'aquí amb el pròxim avió.
Srta. Guggenheim.
Digue'm Peggy.
Són preciosos
i estranys.
M'encanten.
M'ho quedo tot. M'ho emporto a Nova York amb mi.
Peggy.
Demà és el meu aniversari i tu deus ser el meu regal.
Doncs fem una festa.
A Colònia, quan era petit, sempre brindàvem a mitjanit
quan començava l'aniversari.
Doncs això farem.
Això és Camp des Milles.
Aquest és el teu primer passaport fals. Recordes els noms dels presoners?
Michael Bretherton,
Ian Canning, Dennie Williams.
S'han d'escapar mentre treballin.
Si arriben a la vil·la, els enviarem a Anglaterra.
Els he de dir tot això en algun tipus de codi?
El codi és l'anglès.
Pensa que els guàrdies normals no saben anglès, sobretot si parles ràpid.
D'acord.
Dinen en torns. Si ho coordinem, hi haurà un guàrdia diferent cada cop.
Si ve algú a veure què fas,
agafa el cotxe, fes un tomb i ens tornem a trobar aquí.
No sé conduir.
De debò?
- Bon dia, senyora. - Bon dia.
Vinc a veure el meu marit Michael Bretherton.
El meu marit.
Bretherton?
A veure.
Sí.
Documentació?
Visita per al Bretherton, bloc D.
- Gràcies. Obrin! - Gràcies.
Sí, doncs fins després.
Avui fan una festa per l'aniversari del Max Ernst.
Gràcies.
Hi haurà molts artistes.
Duchamp, Chagall...
Chagall?
Potser el convences per marxar.
- I la primera dona del Max Ernst? - Quantes en té?
Massa.
Resulta que la dona del seu visat d'entrada als EUA
es va divorciar d'ell el 1927, i és a Marsella.
- Busquem-la. - Ho podem provar. Es diu Luise Straus.
I si els EUA no el deixen entrar sense la seva exdona?
Potser ho poden separar. L'hi diré al Bingham.
El MoMA ha parlat amb el Patterson, així que ho hem de gestionar amb ell.
Ho faig jo.
Parlar amb el Patterson?
Per què no?
Em ve de gust.
D'acord.
Va, camina!
La teva dona.
Jo no tinc cap dona.
Ai, amor, ets tan de la broma com el dia que ens vam casar.
Vinga.
Hola, amor. M'envien uns amics en comú.
Estic a la vil·la Air-Bel, a l'est d'aquí.
Troba'm allà quan surtis de treballar
perquè et puguem enviar a casa. Entens què vull dir?
No et moguis. Mira'm bé.
Tinc la foto.
Te'n queden dos.
Hola, amor. Quina il·lusió veure't.
Dispensi, és un Elizabeth Arden.
Aquest color ja no el fan.
Gràcies.
T'estimo, i estem en contacte.
Tira cap allà.
Ha anat de poc. Som-hi.
Va, anem.
Dispensi, senyor.
On els tenen?
Ja l'hi he dit. L'últim que sé és l'Splendide.
Però ja no hi són. Vaig veure el Walter Benjamin.
I va desaparèixer.
Dos dies després, vam trobar el seu cos a Espanya.
De debò?
Sí, i ara res.
Max Ernst, André Breton,
Hans Bellmer, Marcel Duchamp,
Alma Mahler, Franz Werfel,
Heinrich Mann, Golo Mann...
Sabem que el Sr. Chagall segueix a la seva caseta,
però i la resta?
El seu...
Comitè de Rescat d'Emergència ara té un local nou a Marsella, eh?
Veiem les cues de gent esperant dia i nit,
però ningú interessant.
Tota la gent important de la llista del Sr. Fry...
ja no hi són.
Potser els envien amb globus aerostàtic.
- Com? - Si ja no hi són, millor.
Hauria d'estar content.
Els alemanys no estan contents i jo tampoc.
Vostè és responsable d'aquesta gent i ells es riuen de mi.
Vull repassar aquesta gent
que treballa al comitè amb vostè ara.
Un per un.
Necessito una ploma.
Aquesta.
El pare de la Mary Jayne Gold és un vell amic, un home sensat.
No vol que la seva filla es fiqui en embolics igual que vostè.
I ho sap, el Sr. Gold, que la seva filla fa de prostituta?
Com?
El seu expedient policial indica clarament que és prostituta.
Una noia americana, rossa i amb un gosset.
He llegit l'expedient jo mateix. La coneix tothom.
Deu ser un malentès.
La senyoreta Gold és una jove intrèpida,
però no és...
Una rossa amb un gosset?
L'ha vist últimament?
La veritat és que no.
Tanca la porta, si us plau.
Ai, el puc ajudar?
- Esperava per veure el Sr. Patterson. - Bé, està reunit.
Treballo amb el Sr. Fry al Comitè de Rescat d'Emergència.
Però té cita?
No, però tinc un missatge urgent.
És sobre un visat per a l'artista alemany Max Ernst.
Ah, el senyor Ernst és a Marsella.
De fet, aquesta nit fa una festa.
M'encantaria coneixe'l.
I ja està. Acabat!
I de braça què tal?
Has de practicar més. Un moment.
Necessita res més, senyor Patterson? Avui marxo una mica abans.
Per res especial?
De fet, sí. Vaig a una festa a un palau que es diu vil·la Air-Bel.
Un palau de debò?
Hi serà tota Marsella.
És l'aniversari de Max Ernst. Bona tarda!
Bona tarda.
No, així t'acomiades en francès.
Sí, el papa sap francès.
Sí, l'únic que no vull.
La casa està preciosa.
Tu no estàs gens malament.
Quants convidats hi haurà?
I tindrem música en directe?
Saps que Vichy ha prohibit el jazz?
Si ve la policia, acabarem tots a la presó.
Varian, és una festa. I si intentes passar-t'ho bé?
Potser tens raó.
Quina festassa.
Ballaré.
Ballarem.
És la meva nit, germà.
Ho sento dins meu.
Mouré tant els peus que ho sentiran des de Ouidah.
Diran que és el Petit, que ha tornat al país.
El Petit ara és gran.
I ha tornat.
Lisa?
Vinc a treure't del teu amagatall.
No, gràcies.
Diuen que balles molt bé.
No tinc ganes de celebrar res.
És pel senyor Benjamin?
No només el senyor Benjamin.
Ningú en aquesta casa té res a celebrar.
El Max Ernst és viu.
Estem tots vius i crec que és motiu suficient.
No hi ha antecedents del que estem fent aquí, Lisa.
Ho intentem fer tot tan bé com sabem.
Això és el que et dius per poder dormir a la nit.
Qui diu que dormo a la nit?
Gràcies.
Menjar.
Bravo!
El senyor Fry està ple de sorpreses, no?
Aquests refugiats no voldran marxar de França.
Es veu que hi ha un quadre del mateix Churchill
rondant per la Costa Blava.
- El Churchill pinta? - Per què no?
A la ràdio, sona molt avorrit.
Tots els pintors sonen avorrits a la ràdio.
- Bé, Chagall no. - Qui és aquell home?
El meu marit és l'artista més estimat de França.
Potser sí, estimada Bella, però Duchamp és el més important.
I Chagall és jueu.
Amb el visat dels EUA que rebutja, tot i els meus esforços.
França és casa meva.
Al final, els nazis ens vindran a buscar a tots, Marc.
Tu inclòs.
El pollastre.
Bravo!
Gràcies, senyora Nouget.
Gràcies.
Al meu amic Victor Serge li agrada dir
que entre els refugiats del feixisme que esperem aquí a l'exili
hi ha prou ments brillants per revifar una nació sencera.
- I tant. - Gràcies, amics meus.
Aquest camí tan fosc seria insuportable sense vosaltres.
I al senyor Fry per la seva hospitalitat
i la seva enorme dedicació a la nostra causa.
Gràcies per ser la nostra estrella Polar.
- Va, Varian, parla! - No.
Que parli!
Sí.
Gràcies, André.
L'hi agraeixo moltíssim.
Quan era jove.
Si encara ho és.
Quan era més jove,
l'art era la meva estrella Polar.
El meu company més proper
i el meu salvador
en moments de gran confusió i dolor.
I és per a mi un honor
retornar ara el favor als artistes
i als escriptors, la feina dels quals m'ha aportat tantes coses.
Així que gràcies.
I ara suggereixo que canviem de lloc per al pròxim plat.
- Si hi ha un altre plat, és clar. - D'acord.
- Som-hi. - Va.
Et trobaré molt a faltar.
- Hola. - Hola.
Tu i el Thomas sembleu amics.
- Estàs gelós? - No.
Qui és la teva acompanyant?
No t'importa.
Però Déu n'hi do, eh?
El cònsol dels EUA.
Les notícies volen.
També ha volat la notícia
que has lligat amb totes les refugiades de Marsella.
Així que deus estar content
que la ciutat estigui plena de dones desesperades.
Un policia francès avui ha dit que eres prostituta.
Què feies parlant amb un policia francès?
No demanaré perdó per fer servir totes les eines que tinc
per intentar salvar vides.
Per favor.
Senyores i senyors, prestin atenció, si us plau!
Deu, nou,
vuit, set,
sis, cinc,
Pareu!
Quatre, tres,
dos, un, jo!
Per molts anys!
I ella?
Massa polida. Segur que treballa per a la Gestapo.
I ell?
Va restret?
Jo diria... policia nacional.
Policia nacional.
Mary Jayne, quin dels teus amiguets és un espia anglès?
Com vols que ho sàpiga? I per què?
La intel·ligència britànica finança cèl·lules de resistència.
En vull començar una.
- De debò? - M'hi apunto.
Hi ha un home que heu de conèixer. És franctirador al Camp des Milles.
És un aliat, n'estic segura.
Potser puc reclutar aliats aquí.
Què saps tu de franctiradors i cèl·lules de resistència?
Els britànics s'enfronten als nazis sols, necessiten ajuda.
M'has de portar a casa.
Acaba d'arribar el meu cap. No em pot veure així.
On treballes?
El consolat dels Estats Units. El cònsol Patterson és aquí.
Mare meva! Però què hi fa aquí?
- No et facis la sorpresa. - Jo no l'he convidat!
No?
Però a tu què et passa?
Me n'he d'anar ara mateix.
Està bé, anem.
Va.
Mare meva...
Ai, hola.
Què hi fa una noia bonica com tu en aquest femer?
És moda exclusiva, això.
Anem a buscar una copa.
Varian!
- Lena! Et buscava. - Vine.
- Mira qui he trobat? - Hola, qui és?
La Luise Straus.
Soc el Varian Fry, treballo amb el Comitè de Rescat.
Que bé.
Tenim un visat per a tu.
- Max. - Perdó.
Luise.
Ets real?
No ho sé.
Què hi fas, tu, aquí?
Ara ja us podeu casar i anar als Estats Units.
Ara mateix?
- Un cop va ser suficient. - Però teniu el mateix visat.
No.
Ets la mare del meu únic fill
i soc un home d'honor.
Ah sí?
Des de quan?
No pateixis, si no es vol casar amb tu,
ja ho faré jo.
Senyores i senyors.
Per tancar aquesta magnífica vetllada,
podeu demanar un desig.
Un desig,
i l'enviarem a l'univers.
Enceneu les espelmes...
com jo.
I empenyeu-les, amb cura,
cap al llac.
Què has demanat?
Que acabi aquesta guerra.
Res més?
Un cigarro.
Tu no fumes.
No?
I tu què has demanat?
No crec en els desitjos.
Si volem alguna cosa, hem de fer que passi.
Aquest vestit et va com un guant.
Bona nit, Lisa Fittko.
Ho sento, no...
no puc tornar-ho a fer.
Com?
Sabies que avui fèiem una festa?
M'estàs espiant?
No et facis il·lusions.
Te n'has d'anar.
Princesa de merda.
Senyoreta Letoret!
Per què crida?
Enviï un telegrama al Departament d'Estat.
- D'acord. - Vigilant el Varian Fry. Estop.
Comportament qüestionable. Estop.
El Comitè de Rescat d'Emergència va en contra dels interessos dels EUA?
Estop.
Aquesta gent està boja.
Vol que ho posi al telegrama?
Com va anar la festa?
Bé, al final no hi vaig anar.
I la portem endavant.
Ara diem: "Hola, sol".
Sentiu el sol.
I ara passem a la postura del guerrer.
Gràcies per venir, aquí no ens sent ningú.
Són perfectes. Demanaré que facin els passaports.
És bona.
I el Varian?
- No es pot involucrar en això. - Per què no?
Perquè no.
Hem de guanyar la guerra.
El Varian Fry ja hi està involucrat, ho sàpiga o no.
INSPIRADA EN LA NOVEL·LA DE JULIE ORRINGER
AQUESTA ÉS UNA SÈRIE DE FICCIÓ INSPIRADA EN PERSONES I FETS REALS
Subtítols: Albert Vilalta