Här är Europa.
I England brinner Coventry.
Sen augusti har Luftwaffe släppt 200 ton bomber över staden
och mördat hundratals människor och skadat långt fler.
Tyskarna anföll i går kväll igen,
slog ut viktiga funktioner och satte staden i brand.
Du gör fel igen.
- Du gör det så svårt! - Fast det är det inte.
Läppstiftet är det enda sättet att fotografera i fängelset.
Det är snart fem månader sen männen tillfångatogs i Dunkerque,
och nazisterna bombar sönder Storbritannien.
Jag behöver inte övertalas, jag anmälde mig frivilligt.
Försök igen.
Lägg på läppstift.
Dölj handen med puderdosan när du tar kort.
- Med vakten där? - Du vill fräscha till dig.
- Du vet ingenting om läppstift. - Du skulle bara veta.
Varsågod.
Du håller det fel.
- Hur ska du knäppa bilder? - Kan jag få en stund?
- Nej, nej. - Tusan!
Filmrullen är under läppstiftet och linsen är i botten.
Sikta mot deras ansikte och be dem att se på dig.
Det är 12 bilder på rullen. Jag använde en, så det är 11 kvar.
Okej.
Monsieur Fry! Slå er ner. Vi talade just om er.
Lilla Aube.
Händer sex och nyckelhålet är ju helt uppenbara.
Stackars mr Fry är helt ensam här.
Men ögat i fönstret är gåtfullt.
Vänta.
Jaha, nu förstår jag ju: Han är alienerad från sig själv.
Korten visar en fin möjlighet för er.
Ni förstår, vi har varit här i en månad nu.
Vi har följt er. Ni måste vända er inåt
och lyssna till era impulser för att befria er själv.
Lita på att det stora ljuset träder ut ur det överväldigande mörkret.
Ni tror väl att man får reda på allt genom att lyssna på radionyheterna, va?
Som journalist gör jag väl det.
Men när det nått radion är det redan gårdagens nyheter.
Vi vill veta vad som händer i detta nu.
Ser man nuet tydligt är framtiden inte ett hot.
Visar korten er var jag kan hitta Max Ernst?
Jag tror att han är i poolen.
Tack så mycket.
Mr Ernst!
Jag har nyheter.
Efter ganska omfattande påtryckningar från Museum of Modern Art i New York
har USA äntligen utfärdat ett inresevisum åt er.
Tack.
Ni och er fru kan nu lagligen emigrera till USA.
Min fru? Marie-Berthe?
Nej, låt mig se. Ursäkta.
Luise Strauss-Ernst?
Vi skilde oss 1927.
- Det står att hon är i Marseille. - Inte med mig.
Tänker ni resa till USA med henne eller ej?
Ja, jag kan gifta om mig med henne,
men vi har inte setts på åratal och jag är gift med en annan.
- Marie-Berthe. - Exakt.
Väldigt komplicerat.
Har ni aldrig älskat mer än en person?
Jag har varit gift med samma kvinna i nio år.
Och var är hon?
Poängen är att jag är här i Marseille, ensam och med brustet hjärta.
Har ni inte märkt det? Jag sattes i läger och min älskade övergav mig.
Den här var hennes.
Men hon var inte min fru, hon var en vacker engelsk målare.
Känner ni?
Brustet.
Jag behåller det här.
- Har ni hört nyheterna? - Willkie leder i väljarundersökningarna.
Jag menade om Coventry. Luftwaffe har bombat stan stenhårt.
- Många civila döda, hela stan brinner. - Jo, det kallas ju "blitzkrieg".
Men varför låter Churchill dem slaktas?
Ju förr britterna accepterar läget,
desto bättre för alla, inklusive Coventrys invånare.
Ni tror att tyskarna vinner kriget.
Se dig omkring. Motståndet försvagas.
Fascister i Italien, Spanien, Tyskland och merparten av Frankrike.
Det är den nya världsordningen. Vi och de.
- Demokrati och fascism. - Två supermakter.
Herregud.
De är i alla fall inte kommunister, de tror ju på fri företagsamhet.
Ford sålde drygt 60 000 Model C i Tyskland de senaste fem åren.
- Vi måste samarbeta med dem. - Varsågod.
Tack, Steve.
Ni talar om att göra affärer med nazister.
USA gör affärer, Bingham.
Inför framtiden bör vi säkra läget hemma och skydda våra utländska intressen.
Allt för att undvika mer krig. Willkie förstår det, och när han väljs nästa vecka
kommer USA att följa en helt annan linje, tro mig.
Ta in tavlorna i huset. De kan inte stå och stekas i solen.
Hallå?
Peggy?
Nej, men! Är det inte miss Mary Jayne Gold från Chicago?
Vi har väl inte setts sen, när var det? Gstaad? Ja!
Vintern 1937.
- Vad gör ni kvar här, det är ju krig? -Är det?
- Vart ska ni? - Skräddaren.
- Hur mår er far? - Ingen aning.
Jag tar en tur söderut innan jag far till New York.
- Victor och jag köpte upp allt av Picasso. - De här är mina.
Marcel Duchamp sa att Max Ernst har bott här. Stämmer det?
- I egen hög person. - Och ni är?
Sen. Jättefint att ses, Peggy!
Okej.
Victor!
Kamrater! God morgon.
Se vem som kom. Och vem var den lyckliga damen i natt?
"Damerna".
Två kvinnor? Hur lyckas du ta väl hand om båda?
Det är väl ekonomen i mig: Tillgång och efterfrågan.
Men miss Mary Jayne Gold, då? Jag ser hennes blickar på dig.
Ja, hon ser på mig som hon ser på en hund.
Hon har väl nåt på gång med den amerikanske konsuln? Patterson?
- Varför tror du det? - Han har hämtat henne i lobbyn.
Han är pratsam.
Varför följer du hennes privatliv?
Jag är concierge här. Ögon och öron.
Jag följer allt. Och du borde sluta distrahera dig själv.
Du känner smärta, det gör vi alla, men kvinnorna ger bara tillfällig tröst.
Vi måste kanalisera all vår...
...kraft i revolutionen! Jo, jag vet! Jag för ut folk varje dag.
Jag talar om att slå tillbaka.
Vapen.
Vapen?
Nej, Paul.
När Frankrike demobiliserade släppte vi bara vapnen och gick.
Det måste finnas vapengömmor överallt.
Vi måste planera och vi måste rekrytera folk.
Så där for jag runt i Paris för att gömma min samling.
Jag ville börja i Louvrens källare, men kuratorerna var för oroliga för Mona Lisa
för att bry sig om min samling värdelösa moderna målningar.
Till slut lyckades jag övertala några där att packa och skicka det åt mig.
De skrev "husgeråd" i exportformulären.
Gud hjälpe mig om Vichy-byråkraterna är smarta nog att kolla.
Förhoppningsvis är allt redan på väg till New York.
Tur-målningar.
Victor är arg för att vi har försökt få Alfred Barr på MoMA
att komma med moraliskt stöd sen i somras.
- Vi får väl gifta oss för att rädda honom. - Skratta inte.
Ge det lite tid, Victor. Han lyckades hjälpa Max i veckan.
- Tur-Max. - Han är inte den ende som väntar på visum.
Barr är helt överväldigad av all begäran om hjälp från Europa.
-Är han överväldigad? - Frun har fått befälet.
- Kan ni tänka er? - Marga?
Bra tänkt, jag kände henne i Harvard. Handlingskraftig.
- Ja, du kan väl stanna och hjälpa mig? - Jag? Gud, nej.
Tänk om de griper mig, eller ännu värre, utvisar mig?
Jag är inte galen, Varian. Men till skillnad från dig judisk.
Jag hamnade i en hotellrazzia förra veckan.
Jag tar nästa plan härifrån.
Miss Guggenheim.
Säg Peggy.
Den är underbar. Och underlig.
Jag älskar den.
Jag tar allt. Jag vill ta med mig allt till New York.
Peggy. Det är min födelsedag i morgon. Du måste vara min födelsedagspresent.
Det måste ju firas!
I min ungdom i Köln skålade vi alltid vid midnatt
på väg in i födelsedagen.
Då får vi ju göra så.
Här är Camp des Milles.
Här är det första falska passet. Minns du fångarnas namn?
Michael Bretherton... Ian Canning, Dennie Williams.
De flyr när de är på tvångsarbete och tar sig till villan, vi får dem till England.
Ska jag berätta det på nån sorts kod?
Ja, engelska. Du kan tryggt utgå ifrån att normala vakter inte förstår engelska.
- Särskilt om ni talar snabbt. - Okej.
De äter lunch i skift. Pricka rätt så får du ny vakt var gång.
Kommer nån och snokar så bara kör bort i några minuter och kom tillbaka sen.
- Jag kan inte köra bil. - Allvarligt?
- Goddag, frun. - Goddag.
Jag ska hälsa på min man, Michael Bretherton. Min man.
Bretherton?
Få se...
Ja.
Identitetsbevis?
Besök till Bretherton, Block D.
- Tack. Öppna! - Tack.
Ja. Vi ses sen.
Max Ernsts födelsedag firas i villan i kväll.
Tack.
Det kommer att vara många konstnärer där. Duchamp, Chagall...
- Chagall? - Ni kan lyckas att få honom att fara.
- Max Ernsts första fru, då? - Hur många har han?
För många.
Kvinnan som anges som hans fru på inresevisumet till USA
skilde sig från honom 1927, och hon är nånstans i Marseille.
- Vi letar upp henne. - Vi kan försöka. Luise Strauss.
Vad händer om USA inte släpper in honom i landet utan exfrun?
- Jag frågar Bingham om de kan dela visat. - MoMA gick via Patterson.
- Så vi får göra detsamma. - Jag gör det.
- Pratar med Patterson? - Varför inte?
Jag gör det gärna.
Okej.
Sätt fart.
Er fru.
Jag är inte gift.
Älskling, nu är du ju en lika stor skojare som när vi gifte oss.
Seså.
Hej, älskling. Gemensamma vänner har sänt mig.
Jag bor i Villa Air-Bel, strax österut.
Kom dit så snart du kan för jobbet,
så ska vi få hem dig snarast möjligt. Förstår du?
Sitt stilla. Se hit.
Jag fick bilden!
Två till.
Hej, älskling. Härligt att ses.
Ursäkta. Det där är Elizabeth Arden.
Den färgen görs inte längre.
Tack.
Jag älskar dig, och jag hör av mig.
Hoppa över.
Det var nära ögat, nu far vi.
Nu åker vi.
Ursäkta mig.
- Var har de dem? - Sist jag hörde nåt var de på Splendide.
Ja, men de är inte där nu. Jag såg Walter Benjamin med egna ögon.
Så försvann han. Två dagar senare hittade vi hans lik i Spanien.
Verkligen?
Ja, och nu ingenting.
Max Ernst, André Breton.
Hans Bellmer, Marcel Duchamp.
Alma Mahler, Franz Werfel.
Heinrich Mann, Golo Mann!
Vi vet att Chagall fortfarande är i sin stuga, men hur är det med de andra?
Er...
...American Emergency Rescue Committee har visst ett nytt kontor i Marseille, va?
Folk köar där dag och natt, men de är bara nollor!
Alla de viktiga personerna på Frys lista?
Borta.
De kanske flyger ut dem i varmluftsballonger?
- Va? - Då slipper ni tänka på dem. Gläds åt det!
Tyskarna gläds inte, och jag gläds inte.
Ni ansvarar för amerikanerna, och de gör mig till åtlöje.
Jag vill gå igenom de här personerna, arbeta med kommittén med er nu.
En efter en.
Jag behöver en penna.
Den.
Mary Jayne Golds far är en vän till familjen. Förnuftig karl.
Han vill lika lite som jag att dottern skapar problem här.
Känner mr Gold till att dottern är verksam som prostituerad?
Va?
I Mary Jayne Golds akt framgår tydligt att hon är prostituerad.
En amerikansk blondin med en liten hund.
Jag har läst akten. Hon syns över hela stan.
Det måste vara nåt slags missförstånd. Miss Gold är en äventyrlig ung dam.
- Men hon är inte, ni vet... - En blondin med en liten hund?
- Har ni träffat henne på sistone? - Det kan jag inte påstå.
Stäng dörren, tack.
Kan jag stå till tjänst?
- Jag hoppas på ett möte med mr Patterson. - Han sitter redan i ett möte.
Jag arbetar med mr Fry på Emergency Rescue Committee.
Har ni ett bokat möte?
Nej, men ett brådskande meddelande.
Det gäller ett visum till den tyske konstnären Max Ernst.
Så monsieur Ernst är i Marseille.
- Mr Ernst håller en fest i kväll. - Jag skulle gärna träffa honom.
Och så där: Klart!
Och ryggsimmet, då?
Det är bara att öva. Ett ögonblick.
Behöver ni nåt mer, mr Patterson? Jag går lite tidigare i kväll.
Händer det nåt?
Ja, faktiskt. Jag ska på fest i ett chateau, Villa Air-Bel.
Ett äkta slott?
Hela Marseille lär fira Max Ernsts födelsedag.
- God kväll. - God kväll!
Nej, det betyder "god kväll".
Ja, pappa kan prata franska. Ja, det kan jag! Jag gillar det bara inte.
Huset är så fint.
Du ser inte så illa ut själv.
Hur många gäster väntar vi ikväll? Och det kommer visst ett band.
Ni vet väl att jazzmusik förbjudits? Kommer det civilpolis kan vi få fängelse.
Det är fest, Varian. Kan du försöka att ha lite kul?
Du har kanske rätt.
Oj, stor fest!
Jag ska dansa.
Vi ska dansa!
Det här är min kväll, bror.
Jag känner det i mina ben.
Jag ska stampa så hårt att de känner det hemma i Ouidah.
De säger "det är Petit" Petit som lämnade landet
Petit blev stor
Och är tillbaka nu
Lisa?
- Jag ska locka ut dig ur ditt näste. - Nej, tack.
- Du sägs vara bra på att dansa. - Jag är inte på festhumör.
- Tänker du på mr Benjamin? - Inte bara honom.
Ingen i det här huset har nåt att fira.
Max Ernst lever.
Alla här lever, och det är ett skäl så gott som nåt.
Det finns inget facit för det vi gör här. Vi gör bara så gott vi kan.
Det är vad man intalar sig för att sova om nätterna.
Vem sa att jag sover?
Tack.
Tack...
Mat.
Bravo.
Bravo!
Er mr Fry är visst en överraskningarnas man?
De här flyktingarna kommer aldrig att vilja lämna Frankrike.
Tydligen finns det en målning av Winston Churchill själv
nånstans på Rivieran.
-Är Churchill målare? - Varför inte?
På radion låter han väldigt tråkig.
Alla målare låter tråkiga på radion.
- Nej, inte Chagall. - Vem är det?
Min make är Frankrikes mest älskade konstnär.
Det är han kanske, men Duchamp är den främsta.
Och Chagall är jude.
Med ett USA-visum han trots mina ansträngningar vägra använda.
Frankrike är mitt hem.
Nazisterna kommer att söka oss alla, Marc. Även dig.
Kycklingen.
Brava!
- Tack, madame Nouget. - Tack!
Min vän Victor Serge brukar säga
att bland fascismens flyktingar som väntar här i exil
har vi briljanta sinnen nog att förnya ett helt land.
- Instämmer. - Tack, mina vänner.
Den här mörka resan vore outhärdlig utan er.
Tack till monsieur Fry för er gästfrihet och ert djupa engagemang för vår sak.
Tack för att ni är vår polstjärna.
- Tal, Varian, tal! - Nej.
- Tal! - Tal!
Ja.
Tack, André.
Du hedrar mig.
- När jag var ung... - Du är fortfarande ung.
När jag var yngre var konsten min polstjärna.
Min sannaste följeslagare och min räddare
i en tid av stor förvirring och smärta.
Och det är mitt livs stora ära
att nu få återgälda konstnärer
och författare vars verk har gett mig så mycket.
Så tack.
Nu föreslår jag att alla byter plats till nästa rätt.
Men frågan är med all rätt om det blir en nästa rätt.
- Gör det. - Kom igen.
Jag kommer att sakna dig.
- Hejsan. - Hej.
Du och Thomas verkade trivas.
-Är du svartsjuk? - Nej.
- Vem var din lilla dejt? - Det angår dig inte.
Men jäklars.
USA:s konsul.
Ryktet går.
Det ryktas också att du har legat med varenda lilla flyktingflicka i Marseille.
Tur för dig att stan är full av desperata kvinnor.
En fransk polis talade om dig som prostituerad.
Varför pratade du med polisen?
Jag ber inte om ursäkt för att jag tar till alla medel för att rädda folks liv.
Snälla...
Får jag be om herrskapets uppmärksamhet!
Tio, nio!
Åtta, sju!
Sex, fem!
Stopp!
Fyra, tre, två, ett, mig!
Grattis på födelsedagen!
Hon, då?
För städad. Hon jobbar väl snarast för Gestapo.
Han, då?
Förstoppad? Jag skulle säga... rikspolisen.
"Rikspolisen".
Mary Jayne! Vilken av dina fina vänner här är en brittisk spion?
Hur skulle jag kunna veta det? Hurså?
Brittisk underrättelsetjänst finansierar motståndsceller.
- Jag vill bilda en. - Verkligen?
Jag är med.
Ni borde träffa han som är prickskytt i Camp des Milles.
Han är en allierad.
Jag kanske kan rekrytera här.
Vad vet du om prickskyttar och motståndsceller?
Britterna står ensamma mot nazisterna, de behöver hjälp.
Ni måste genast köra mig hem.
Min chef kom precis, han får inte se mig här.
Var jobbar du?
USA:s konsulat. Konsul Patterson är där borta.
- Herregud, vad gör han här? - Spela inte förvånad.
- Jag bjöd inte hit honom. - Inte?
Vad är det med dig?
- Jag måste härifrån nu. - Då går vi.
Kom.
Herregud...
Hej.
Vad gör en sötnos som du på ett ställe som det här?
Det är faktiskt... couture.
Vi ordnar en drink åt dig.
Varian!
- Lena! Jag undrade var du var. - Se vem jag hittade.
- Vem är det här? - Luise Strauss.
Jag... jag heter Varian Fry från Emergency Rescue Committee.
Helt otroligt. Vi har ett visum med ert namn på.
- Max? - Ursäkta mig.
Luise.
Är du verklig?
Jag vet inte.
Vad gör du här?
Nu kan ni gifta er och fara till USA.
Vadå, nu?
- En gång var nog, tro mig. - Ni står på samma visum.
Nej.
Du är mor till mitt enda barn.
Och jag håller mitt ord.
Gör du? Sen när?
Lugn, raring, vill hon inte gifta sig med dig
gör jag det.
Skål.
Mina damer och herrar.
Vid denna underbara aftons slut kommer er chans att uttala en önskan.
En önskan.
Och så sänder vi ut den i universum.
Ni tänder era ljus...
...som jag.
Och skjuter försiktigt ut dem...
...i sjön.
Vad önskade du?
Att kriget ska ta slut.
Inget annat?
En cigarett.
- Du röker inte. - Inte?
- Du, då? Vad önskade du? - Jag tror inte på önskningar.
Vill man ha nåt förverkligar man det.
Klänningen klär dig verkligen.
God natt, Lisa Fittko.
Tyvärr, jag...
Jag kan inte göra om det.
Va?
Visste du att vi har fest i kväll?
- Spionerar du på mig? - Tro dig inte om för mycket.
Du måste gå.
Jäkla prinsessa.
- Mademoiselle Letoret! - Varför skriker ni?
Jag måste genast telegrafera UD.
- Okej. - Håller ett öga på Varian Fry. Stopp.
Tvivelaktigt beteende. Stopp.
Motarbetar Emergency Rescue Committee amerikanska intressen? Stopp.
- De är fan galna. - Ska det med i telegrammet?
- Hur var festen i går? - Jag bestämde mig för att stanna hemma.
Och så kommer vi fram.
Och så säger vi: "Hej, solen."
Känn solen.
Så gör vi krigarposen.
Tack för att ni träffar mig här, där ingen hör.
De fungerar perfekt som passfoton.
Hon är bra.
Och Varian?
- Han kan inte vara med i det här. - Varför inte?
- Han kan bara inte. - Vi har ett krig att vinna, Thomas.
Fry är redan inblandad, vare sig han inser det eller ej.
MED INSPIRATION FRÅN JULIE ORRINGERS ROMAN.
SERIEN ÄR FIKTION, INSPIRERAD AV VERKLIGA MÄNNISKOR OCH HÄNDELSER.
Undertexter: Henrik Brandendorff