‎Aceasta este Europa.
‎În Anglia, orașul Coventry e în flăcări.
‎Din august, Luftwaffe au lansat ‎200 de tone de bombe acolo,
‎ucigând sute de oameni ‎și rănind mulți alții.
‎Nemții au atacat iar azi-noapte,
‎distrugând utilitățile ‎și dând foc la oraș.
‎Iar nu o faci cum trebuie.
‎Faci lucrurile atât de complicate!
‎Chiar nu e.
‎Rujul e singura cale ‎de a introduce o cameră în închisoare.
‎Au fost capturați la Dunkirk ‎de aproape cinci luni.
‎Naziștii bombardează Anglia ‎de mama focului.
‎Nu e nevoie să mă convingi. ‎M-am oferit voluntar.
‎Încearcă iar!
‎Aplică rujul!
‎Folosește pudriera ‎ca să-ți ascunzi mâna când apeși!
‎- Cu gardianul acolo? ‎- Spui că-ți refaci machiajul.
‎Nu știi nimic despre ruj.
‎Ai fi surprinsă.
‎N-ai decât!
‎Nu-l ții cum trebuie.
‎- Cum o să apeși pe buton? ‎- Poți să mă lași puțin?
‎Fir-ar!
‎Rola de film e sub ruj. ‎Lentila e în capăt.
‎Îndreaptă-l spre fețele lor
‎și spune-le să te privească!
‎Sunt 12 poze. Am folosit una, mai ai 11.
‎Bine.
‎Domnule Fry! Luați loc! ‎Tocmai discutam despre dumneata.
‎Dră Aube.
‎Șasele de mâini ‎și cheile sunt evidente, desigur.
‎Sărmanul dl Fry, sunteți singur aici!
‎Dar cel mai mult mă fascinează ‎ochiul de la fereastră.
‎Stați puțin!
‎Așa! Acum are noimă.
‎S-a înstrăinat de el însuși.
‎Cărțile vă prezintă ‎o oportunitate minunată.
‎Vedeți dumneavoastră, ‎stăm la vilă de o lună deja.
‎V-am urmărit. ‎Trebuie să priviți în interior,
‎să vă ascultați instinctele primare ‎ca să vă eliberați.
‎Să aveți încredere că măreața lumină ‎va străpunge întunericul copleșitor.
‎Credeți că puteți afla ‎tot ce vreți să știți
‎din știrile de la radio, nu?
‎Fiind jurnalist, presupun că da.
‎Când ajung la radio, ‎deja sunt vești știute.
‎Vrem să știm ce se întâmplă chiar acum.
‎Dacă vedeți prezentul clar, ‎viitorul nu e nicio amenințare.
‎Cărțile vă arată ‎unde l-aș putea găsi pe Max Ernst?
‎Cred că e în piscină.
‎Mulțumesc mult.
‎Domnule Ernst!
‎Am vești pentru dvs.
‎După o presiune considerabilă ‎din partea Muzeului de Artă Modernă,
‎guvernul american v-a emis ‎viza de intrare, în sfârșit.
‎Mulțumesc.
‎Dumneavoastră și soția puteți emigra ‎legal în Statele Unite.
‎Soția? Marie-Berthe?
‎Nu. Dați-mi voie să mă uit! Scuze!
‎Luise Straus-Ernst?
‎Am divorțat în 1927.
‎- Aici scrie că e în Marsilia. ‎- Nu e cu mine.
‎Vreți să călătoriți în America ‎fără ea sau cu ea?
‎Aș face-o. M-aș și recăsători cu ea,
‎dar n-am văzut-o de ani buni ‎și sunt însurat cu altcineva.
‎- Marie-Berthe. ‎- Exact.
‎Foarte complicat.
‎N-ați iubit niciodată ‎mai mult de o persoană?
‎Sunt însurat ‎cu aceeași femeie de nouă ani.
‎Și ea unde este?
‎Domnule Fry, ideea e
‎că sunt singur în Marsilia, ‎cu inima frântă.
‎N-ați observat?
‎Am fost aruncat în lagăr, ‎iar iubita mea m-a abandonat.
‎Era halatul ei.
‎Dar nu era soția mea. ‎Era o pictoriță britanică superbă.
‎Simțiți asta?
‎E frântă.
‎O să-l țin eu.
‎Ați aflat veștile?
‎Willkie e în frunte în nord-est.
‎Coventry.
‎E peste tot la radio. ‎Luftwaffe l-a bombardat.
‎Multe victime civile. Orașul e în flăcări.
‎Nu-i spun „blitzkrieg” degeaba.
‎De ce permite Churchill să fie măcelăriți?
‎Cu cât britanicii acceptă ‎realitatea mai repede,
‎cu atât va fi mai bine pentru toți, ‎inclusiv cei din Coventry.
‎Credeți că nemții vor câștiga.
‎Uită-te în jur, Bingham! Rezistența scade!
‎Fasciști în Italia, Spania, Germania, ‎acum în mare parte din Franța.
‎Asta e noua ordine mondială. Noi și ei.
‎Democrație și fascism.
‎Două superputeri.
‎Iisuse!
‎Doar nu sunt comuniști. ‎Ei mai cred în liberă inițiativă.
‎Ford a vândut peste 60.000 de Model C ‎în Germania în ultimii cinci ani.
‎- Trebuie să lucrăm cu ei. ‎- Poftim!
‎Mersi, Steve!
‎Vreți să facem afaceri cu naziștii.
‎Afacerile Americii sunt afaceri, Bingham.
‎În viitor, mi se pare practic ‎să ne consolidăm poziția
‎și să ne protejăm interesele peste hotare. ‎Orice ca să evităm războiul.
‎Willkie înțelege. ‎Va fi ales săptămâna viitoare
‎și crede-mă, ‎guvernul SUA o să-și schimbe poziția!
‎Victor, du tablourile în casă! ‎Nu le putem lăsa să fiarbă aici.
‎E cineva?
‎Peggy?
‎Măi să fie, ‎dra Mary Jayne Gold din Chicago!
‎Nu te-am mai văzut... de când? ‎De la Gstaad? Da!
‎Iarna anului 1937.
‎Ce mai cauți aici?
‎- E război. ‎- Chiar așa?
‎- Unde te duci? ‎- La croitoreasă.
‎Ce face tatăl tău?
‎N-am de unde să știu.
‎Eu îmi fac rondul în sud, ‎până plec la New York.
‎- Eu și Victor am luat tot Picasso-ul. ‎- Astea sunt ale mele.
‎Marcel Duchamp mi-a spus ‎că Max Ernst a locuit aici. E adevărat?
‎- În persoană. ‎- Și tu ești...
‎Grăbit. Mi-a părut bine, Peggy!
‎Bine.
‎Victor!
‎Tovarăși! Bună dimineața!
‎Uite cine a venit! ‎Cine a fost norocoasa de aseară?
‎Norocoasele.
‎Două femei? ‎Cum le acorzi atenție simultan?
‎Sunt economist. ‎Dacă cererea crește, oferta crește.
‎Cum rămâne cu dra Mary Jayne Gold? ‎Am văzut cum te privește.
‎Da, mă privește ca pe un câine.
‎Nu e într-o relație ‎cu consulul american? Patterson?
‎- De ce ai crede asta? ‎- A venit la recepție ca s-o ia.
‎E cam vorbăreț.
‎De ce ții evidența vieții ei private?
‎Sunt administratorul hotelului. ‎Ochi și urechi.
‎Țin evidența la tot. ‎Și tu nu trebuie să fii distras.
‎Suferi. Toți suferim.
‎Dar femeile astea nu-ți oferă ‎decât alinare temporară.
‎Trebuie să ne canalizăm...
‎...energia pentru revoluție! Da, știu! ‎Scot oameni în fiecare zi.
‎Mă refer la ripostă.
‎Arme?
‎Paul, nu!
‎Când armata franceză a fost demobilizată, ‎am lăsat armele jos.
‎Trebuie să fie grămezi de arme ‎îngropate în toată țara.
‎Ne trebuie un plan ‎și să recrutăm mai mulți oameni.
‎Umblam ca nebuna prin Paris, ‎încercând să-mi ascund colecția.
‎Am vrut să încep ‎cu seifurile subterane din Luvru,
‎dar custozii erau prea îngrijorați ‎pentru Mona Lisa,
‎ca să se mai deranjeze ‎cu tablouri moderne lipsite de valoare.
‎Dar am reușit să conving ‎niște subordonați de la muzeu
‎să mi le trimită în lăzi.
‎Au scris „articole de uz casnic” ‎pe formularele de export.
‎Doamne ferește ca birocrații ‎de la Vichy să se uite înăuntru!
‎Să sperăm că sunt deja ‎pe vasul spre New York.
‎Ce tablouri norocoase!
‎Victor e supărat că am încercat ‎să-l convingem pe Alfred Barr
‎să scrie o declarație ‎de sprijin moral încă din vară.
‎O să mă mărit cu el ca să-l scot de aici.
‎Nu râdeți!
‎Mai lasă-l, Victor! ‎S-a dat pe brazdă pentru Max acum.
‎- Ce norocos e! ‎- Nu e singurul care așteaptă viza.
‎Barr e copleșit de toate apelurile ‎de ajutor din Europa.
‎- El e copleșit? ‎- Și-a pus soția la conducere.
‎- Îți vine să crezi? ‎- Marga?
‎E o idee grozavă. O cunosc ‎de la Harvard. E insistentă.
‎Asta mi-a dat o idee. ‎Ce-ar fi să mă ajuți?
‎Eu? Nu, Dumnezeule!
‎Dacă sunt arestat ‎sau mai rău, expatriat?
‎Nu sunt nebună, Varian.
‎Spre deosebire de tine, eu sunt evreică.
‎M-au prins într-o razie la un hotel.
‎Mă urc în următorul avion.
‎Dră Guggenheim.
‎Spune-mi Peggy!
‎E superb.
‎Bizar.
‎Îl ador.
‎Le vreau pe toate. ‎Vreau să le iau la New York cu mine.
‎Peggy.
‎Mâine e ziua mea.
‎Tu trebuie să fii cadoul meu.
‎Hai să dăm o petrecere!
‎În Köln, când eram copil, mereu țineam ‎un toast la miezul nopții,
‎când începea ziua de naștere.
‎Atunci, asta vom face.
‎Aici e Camp des Milles.
‎Aici ai primul tău pașaport fals. ‎Îți amintești numele prizonierilor?
‎Michael Bretherton...
‎Ian Canning, Dennie Williams.
‎Trebuie s-o șteargă când ies la muncă.
‎Dacă ajung la vilă, îi ducem în Anglia.
‎Ar trebui să le spun asta ‎într-un fel de cod?
‎Engleza e codul.
‎Poți presupune că gardienii n-o vorbesc,
‎dacă vorbești repede.
‎Bine.
‎Ei iau masa pe rând. Dacă te sincronizezi, ‎prindem gardieni diferiți.
‎Dacă își bagă cineva nasul,
‎retrage-te, condu prin zonă ‎și ne întâlnim aici!
‎Nu știu să conduc.
‎Serios?
‎- Bună ziua, dnă! ‎- Bună ziua!
‎Am venit la soțul meu, Michael Bretherton.
‎Soțul meu.
‎Bretherton?
‎Să vedem!
‎Da.
‎Dovada identității?
‎Un vizitator pentru Bretherton.
‎- Mersi. Deschideți! ‎- Mersi.
‎Da. Ne vedem mai târziu.
‎Diseară se dă o petrecere ‎pentru Max Ernst.
‎Mulțumesc.
‎Vor veni mulți artiști.
‎Duchamp, Chagall...
‎Chagall?
‎L-ai putea convinge să plece.
‎- Cum rămâne cu prima soție a lui Ernst? ‎- Câte are?
‎Prea multe.
‎Se pare că femeia de pe viza lui ‎de intrare în Statele Unite
‎a divorțat de el în 1927. ‎Și e undeva în Marsilia.
‎- Hai s-o găsim! ‎- Putem încerca. O cheamă Luise Straus.
‎Dacă SUA nu-i permite intrarea ‎fără fosta soție?
‎Poate o împart. Discut cu Bingham.
‎Muzeul l-a contactat pe Patterson.
‎Trebuie să discutăm cu el.
‎O fac eu.
‎Vorbești cu Patterson?
‎De ce nu?
‎Cu mare plăcere.
‎Bine.
‎Haide! Mișcă!
‎Soția ta.
‎Nu am soție.
‎Scumpule, ești la fel de glumeț
‎ca în ziua nunții.
‎Du-te!
‎Bună, dragule! ‎M-a trimis un prieten comun.
‎Stau la vila Air-Bel, înspre est.
‎Vino când reușești să scapi de la lucru,
‎ca să te putem duce acasă curând! ‎Ai înțeles?
‎Nu te mișca! Privește încoace!
‎Am făcut poza.
‎Încă două.
‎Bună, dragule! Mă bucur să te văd!
‎Mă scuzați! E marca Elizabeth Arden.
‎S-a încetat producția.
‎Mulțumesc.
‎Te iubesc și păstrăm legătura.
‎Dă-te la o parte!
‎A fost pe-aproape! Să mergem!
‎Să mergem!
‎Mă scuzați.
‎Unde sunt ținuți?
‎V-am spus. Ultima oară erau la Splendide.
‎Dar nu sunt acolo acum. L-am văzut ‎pe Walter Benjamin cu ochii mei.
‎Apoi, a dispărut.
‎După două zile, era mort în Spania.
‎Serios?
‎Da. Și nu se mai știe nimic.
‎Max Ernst, André Breton,
‎Hans Bellmer, Marcel Duchamp,
‎Alma Mahler, Franz Werfel,
‎Heinrich Mann, Golo Mann...
‎Știm că dl Chagall e încă în cabana sa,
‎dar cum rămâne cu restul?
‎Comitetul
‎de Salvare de Urgență American
‎s-a stabilit într-un nou sediu, nu?
‎Urmărim cozile de oameni zi și noapte,
‎dar sunt nulități.
‎Toți oamenii importanți ‎de pe lista dlui Fry?
‎Sunt dispăruți.
‎Poate că îi duc de aici ‎în baloane cu aer cald.
‎- Poftim? ‎- Ochii care nu se văd se uită.
‎Mai bine vă bucurați.
‎Nemții nu sunt bucuroși. ‎Și nici eu nu sunt bucuros.
‎Sunteți responsabil pentru americanii ‎care mă fac de râs.
‎Vreau să-i analizăm împreună
‎pe acești oameni ‎care lucrează la acest comitet,
‎unu câte unu.
‎Am nevoie de un pix.
‎Acesta.
‎Tatăl lui Mary Jayne Gold e un prieten ‎de familie. E rezonabil.
‎Nici el nu vrea ‎ca fata lui să facă probleme.
‎Dl Gold știe ‎că fiica sa lucrează ca prostituată?
‎Poftim?
‎Dosarul de la poliție spune clar ‎că e prostituată.
‎O blondă americană cu un cățel.
‎Am citit dosarul. Știe tot orașul.
‎Trebuie să fie o neînțelegere.
‎Dra Gold e o tânără aventuroasă.
‎Dar nu este...
‎O blondă cu un cățel?
‎Ați văzut-o în ultima vreme?
‎Nu prea cred.
‎Închide ușa, te rog!
‎Vă pot ajuta cu ceva?
‎- Îl aștept pe dl Patterson. ‎- Este deja într-o ședință.
‎Lucrez cu dl Varian Fry ‎la Comitetul de Salvare.
‎Dar aveți programare?
‎Nu, dar am un mesaj urgent.
‎Cu privire la viza emisă ‎pentru artistul Max Ernst.
‎Dl Ernst locuiește în Marsilia.
‎De fapt, dă o petrecere diseară.
‎Mi-ar plăcea să-l cunosc.
‎Uite! E gata!
‎Și înotul cu spatele?
‎Trebuie să exersezi. O clipă!
‎Mai aveți nevoie de ceva? ‎Plec un pic mai devreme azi.
‎E ceva special?
‎De fapt, da. Merg la o petrecere ‎la un castel numit vila Air-Bel.
‎Un castel?
‎Toată Marsilia va fi acolo! ‎E ziua lui Max Ernst.
‎- O seară bună! ‎- O seară bună!
‎Nu, i-am urat o seară bună.
‎Da, tati vorbește franceză.
‎Ba știu! Doar că nu-mi place.
‎Casa arată minunat.
‎Nici tu nu arăți prea rău.
‎Câți oaspeți așteptăm? ‎Și ar trebui să avem o formație.
‎Știi că Vichy a interzis muzica jazz.
‎Dacă vin polițiști, ‎vom ajunge în închisoare.
‎E o petrecere. ‎Poți încerca să te distrezi puțin?
‎Poate că ai dreptate.
‎E o petrecere mare!
‎O să dansez.
‎O să dansăm.
‎E seara mea, frate.
‎O simt în oase.
‎O să dau atât de tare din picioare, ‎de o să răsune în Ouidah!
‎Ei spun că e Petit ‎Care a revenit în țară
‎Petit a ajuns mare
‎Și s-a întors acum
‎Lisa?
‎Am venit să te scot din bârlog.
‎Nu, mersi.
‎Se zvonește că dansezi bine.
‎Nu am chef de petreceri.
‎Din cauza dlui Benjamin?
‎Nu doar a dânsului.
‎Nimeni din casă n-are nimic de sărbătorit.
‎Max Ernst e în viață.
‎Toți suntem, și e un motiv ‎la fel de bun ca oricare altul.
‎Nu există niciun plan ‎pentru ce facem aici, Lisa.
‎Toți încercăm să facem ce putem.
‎Asta îți spui tu ca să dormi noaptea.
‎Cine a spus că dorm?
‎Mulțumesc.
‎Mâncare.
‎Bravo!
‎Dl Fry al dumitale e plin de surprize, nu?
‎Refugiații aceștia nu vor vrea ‎să părăsească Franța.
‎Se pare că un tablou ‎de-al lui Winston Churchill
‎plutește pe Coasta de Azur.
‎- Churchill pictează? ‎- De ce nu?
‎La radio pare foarte plictisitor.
‎Toți pictorii par plictisitori la radio.
‎- Nu și Chagall. ‎- Cine e bărbatul acela?
‎Soțul meu e ‎cel mai iubit artist din Franța.
‎Poate că da, dragă Bella, ‎dar Duchamp e cel mai important.
‎Iar Chagall e evreu, totuși.
‎Cu o viză spre SUA pe care refuză ‎s-o folosească, orice aș face.
‎Franța e casa mea.
‎În cele din urmă, naziștii vor veni ‎după noi toți, chiar și după tine, Marc.
‎Puiul.
‎Excelent!
‎Mulțumim, madam Nouget!
‎Mulțumim!
‎Prietenul meu, Victor Serge, spune
‎că printre refugiații fascismului ‎care așteaptă aici, în exil,
‎avem destule minți luminate ‎ca să modernizăm o întreagă națiune.
‎- Bine zis! ‎- Mulțumesc, prieteni.
‎Această călătorie tenebroasă ‎ar fi insuportabilă fără voi.
‎Și domnului Fry, pentru ospitalitate
‎și angajamentul tău față de cauza noastră,
‎ești ca Steaua Nordului pentru noi.
‎- Un discurs, Varian! ‎- Nu.
‎- Discurs! ‎- Discurs!
‎Da.
‎Mulțumesc, André.
‎E o mare onoare pentru mine.
‎Când eram tânăr...
‎Ești încă tânăr.
‎Când eram mai tânăr,
‎arta era Steaua Nordului pentru mine.
‎Cea mai de nădejde tovarășă
‎și salvatoarea mea,
‎în momente de mare confuzie și durere.
‎Și e cea mai mare onoare a vieții ‎să întorc favoarea artiștilor
‎și scriitorilor a căror muncă ‎mi-a oferit atât de multe.
‎Vă mulțumesc.
‎Vă sugerez să schimbăm locurile ‎pentru următorul fel.
‎- Dacă există unul, desigur. ‎- Bine!
‎- Fă-o! ‎- Haideți!
‎O să-mi lipsești teribil.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Tu și Thomas păreți intimi.
‎- Ești gelos? ‎- Nu.
‎Cine e partenera ta?
‎Nu e treaba ta.
‎Dar, vai de mine!
‎Consulul american.
‎Umblă vorba.
‎Mai umblă vorba
‎că te-ai culcat cu toate ‎refugiatele frumoase din Marsilia.
‎Norocul tău
‎că orașul e plin de femei disperate.
‎Un polițist francez ‎te-a numit prostituată azi.
‎De ce discutai cu un polițist francez?
‎N-o să-mi cer scuze ‎că folosesc orice metode
‎ca să salvez viețile oamenilor.
‎Fii serioasă!
‎Doamnelor și domnilor, ‎puțină atenție, vă rog!
‎Zece, nouă,
‎opt, șapte...
‎șase, cinci...
‎Stop!
‎Patru, trei,
‎doi, unu, eu!
‎La mulți ani!
‎Dar ea?
‎Prea îngrijită. ‎Din contră, ar lucra pentru Gestapo.
‎Dar el?
‎Constipat?
‎Aș spune...
‎poliția națională.
‎Poliția națională.
‎Mary Jayne, ‎care dintre prietenii tăi sofisticați
‎este spion britanic?
‎De unde să știu? De ce?
‎Serviciile britanice finanțează ‎grupări de rezistență.
‎Voi porni una.
‎Serios?
‎Mă bag și eu.
‎Un tip vă poate ajuta. ‎E lunetist la Camp des Milles.
‎Ne e aliat. Sunt sigură.
‎Poate recrutez niște aliați aici.
‎De unde știi de lunetiști și grupări?
‎Britanicii luptă singuri cu naziștii. ‎Au nevoie de ajutor.
‎Trebuie să mă duci acasă.
‎A sosit șeful meu. Nu mă poate vedea așa.
‎Unde lucrezi?
‎La consulatul american. ‎Consulul Patterson e chiar acolo.
‎Dumnezeule! El ce caută aici?
‎- Nu te preface uimită! ‎- Nu l-am invitat!
‎Nu?
‎Ce te-a apucat?
‎Trebuie să plec imediat.
‎Bine, să mergem!
‎Să mergem!
‎Iisuse!
‎Bună!
‎Ce caută o frumusețe ‎într-o magherniță ca asta?
‎Este... de lux, de fapt.
‎Hai să bei ceva!
‎Varian!
‎- Lena! Mă întrebam unde erai. ‎- Vino!
‎- Uite pe cine am găsit! ‎- Cine e?
‎Luise Straus.
‎Eu sunt... Varian Fry. ‎Lucrez la Comitetul de Salvare.
‎E uimitor! Avem o viză pentru dvs.
‎- Max! ‎- Scuză-mă!
‎Luise.
‎Ești reală?
‎Nu știu.
‎Ce cauți aici?
‎Acum vă puteți căsători ‎și pleca în America.
‎Ce, acum?
‎- O dată a fost destul. ‎- Dar aveți aceeași viză.
‎Nu.
‎Ești mama singurului meu copil
‎și sunt om de onoare.
‎Ești? De când?
‎Stai liniștit! Dacă nu vrea să te ia,
‎o fac eu.
‎Noroc!
‎Doamnelor și domnilor.
‎La sfârșitul acestei seri minunate,
‎puteți să vă puneți o dorință.
‎O singură dorință.
‎Și o vom lansa în univers.
‎Vă aprindeți lumânările...
‎ca mine.
‎Și le împingeți ușor
‎pe lac.
‎Ce ți-ai dorit?
‎Să se termine războiul.
‎Nimic altceva?
‎O țigară.
‎Nu fumezi.
‎Nu?
‎Dar tu? Ce ți-ai dorit?
‎Nu cred în dorințe.
‎Dacă vrem ceva, trebuie s-o înfăptuim.
‎Rochia ți se potrivește mănușă.
‎Noapte bună, Lisa Fittko!
‎Îmi pare rău, eu...
‎nu mai pot face asta.
‎Ce?
‎Știai că ținem petrecerea?
‎Mă spionezi?
‎Nu-ți da importanță!
‎Trebuie să pleci.
‎Prințesă afurisită!
‎Domnișoară Letoret!
‎De ce țipați?
‎O telegramă la Departamentul de Stat!
‎- Bine. ‎- Sunt cu ochii pe Varian Fry. Stop.
‎Purtare îndoielnică. Stop.
‎Comitetul de Salvare lucrează ‎împotriva intereselor americane? Stop.
‎Oamenii ăștia sunt nebuni.
‎Să scriu asta în telegramă?
‎- Cum a fost petrecerea aseară? ‎- M-am hotărât să nu mă duc.
‎Apoi, ne întindem în față.
‎Și spunem: „Bună dimineața, soare!”
‎Simțiți soarele!
‎Apoi, trecem în poziția războinicului.
‎Mersi că ați venit aici, ‎unde nu putem fi auziți!
‎Vor merge de minune. ‎Pun să facă pașapoartele.
‎Ea e bună.
‎Și Varian?
‎- Nu poate fi implicat. ‎- De ce nu?
‎Nu se poate.
‎Avem un război de câștigat.
‎Varian Fry e deja implicat, ‎chiar dacă o știe sau nu.
‎INSPIRAT DE ROMANUL LUI JULIE ORRINGER
‎ACEST SERIAL ESTE O OPERĂ DE FICȚIUNE ‎INSPIRAT DIN FAPTE REALE.
‎Subtitrarea: Ramona Coman