Dette er Europa.
I England brenner byen Coventry.
Siden august har Luftwaffe sluppet 200 tonn bomber der,
drept hundrevis av mennesker og skadet mange flere.
Tyskerne raidet igjen i går kveld,
de slo ut forsyningsverk og satte byen i brann.
Du gjør det galt igjen.
- Du gjør ting komplisert. - Det er ikke komplisert.
Leppestiften er det eneste kameraet vi kan få inn i fengselet.
De ble tatt til fange i Dunkirk for nesten fem måneder siden.
Nazistene bomber Storbritannia.
Jeg meldte meg frivillig til dette oppdraget.
Prøv igjen.
Påfør leppestiften.
Skul hånden bak pudderet mens du klikker på kameraet.
- Mens vakten er der? - Si du må friske opp.
- Du vet ingenting om leppestift. - Mer enn du tror.
Vær så god.
Du gjør det feil.
- Hvordan trykker du på knappen? - Gi meg et øyeblikk.
Pokker heller!
Filmrullen er under leppestiften. Den lille linsen er på bunnen.
Sikt på ansiktene deres, be dem se på deg.
Det er tolv negativer på rullen. Du har elleve igjen.
Ok.
Monsieur Fry! Sett deg. Vi snakket nettopp om deg.
Miss Aube.
Seks hender og nøkkelhullet, det er åpenbart.
Stakkars, snille Mr. Fry, du er helt alene.
Det fasinerende er øyet i vinduet.
Vent.
Sånn ja. Det gir mening.
Han er fjern for seg selv.
Disse kortene beskriver en god mulighet for deg.
Vi har vært her i villaen i en måned allerede.
Vi har fulgt med på deg. Du må fokusere innover
og lytte til dine primale impulser for å frigjøre deg selv.
Stol på at lyset vil dukke opp fra det overveldende mørket.
Du tror du får informasjonen du trenger fra nyhetene på radioen, ikke sant?
Som journalist gjør jeg det.
Når nyhetene når radioen, er det gårsdagens nyheter.
Vi vil vite hva som skjer nå.
Hvis du ser nåtiden tydelig, er ikke fremtiden noen trussel.
Viser kortene hvor jeg kan finne Max Ernst?
Jeg tror han er i bassenget.
Tusen takk.
Mr. Ernst!
Jeg har gode nyheter.
Etter et stort press fra Museum of Modern Art i New York,
har amerikanske myndigheter endelig gitt deg innreisevisum.
Takk.
Du og kona di kan lovlig emigrere til USA.
Min kone? Marie-Berthe?
Nei. La meg se på dette. Beklager.
Luise Straus-Ernst?
Vi skilte oss i 1927.
- Men hun er i Marseille. - Ikke med meg.
Skal du reise til USA med henne eller ikke?
Jeg ville giftet meg med henne igjen,
men jeg har ikke sett henne, jeg er gift med en annen.
- Marie-Berthe. - Akkurat.
- Veldig komplisert. - Har du aldri elsket flere enn én person?
Jeg har vært gift med samme kvinne i ni år.
Og hvor er hun?
Poenget, Mr. Fry, er at jeg er her i Marseille, knust og alene.
Du har da sett det? Jeg ble satt i leiren, og min kjærlighet forlot meg.
Denne var hennes.
Men hun var ikke min kone. Hun var en vakker engelsk maler.
Kjenner du det?
Knust.
Jeg skal passe på dette.
Har du hørt nyhetene?
- Willkie leder i nordøst. - Jeg mener om Coventry.
Det er på radioen nå. Luftwaffe bombet den i fillebiter.
Store sivile tap. Hele byen brenner.
Det kalles jo blitzkrieg.
Hvorfor lar Churchill disse menneskene bli slaktet?
Jo før britene aksepterer situasjonen,
desto bedre blir det for oss alle, inkludert de i Coventry.
Du tror tyskerne vinner.
Se deg rundt, Bingham. Motstanden avtar.
Fascister i Italia, Spania, Tyskland og nå det meste av Frankrike.
Dette er den nye verdensordenen. Oss og dem.
Demokrati og fascisme.
To superkrefter.
Herregud.
De er jo ikke kommunister. De tror i det minste på næringsfrihet.
Henry Ford har solgt over 60 000 biler i Tyskland de siste årene.
- Vi må jobbe med disse menneskene. - Vær så god.
Takk, Steve.
Du snakker om å handle med nazister.
USAs handel er handel, Bingham.
Det gir mening å styrke vår posisjon og beskytte våre interesser i utlandet.
Alt for å unngå mer krig.
Willkie forstår det. Når han blir valgt,
vil den amerikanske regjeringen endre takt og tone.
Victor, ta kunsten inn i huset. Vi kan ikke la den steke i bilen.
Hallo?
Peggy?
Jøss! Miss Mary Jayne Gold fra Chicago.
Jeg har ikke sett deg siden... Gstaad? Ja!
Vinteren i 1937.
Hva gjør du her?
- Det er en krig på gang. - Er det?
- Hvor skal du? - Til skredderen.
- Hvordan har din far det? - Jeg vet ikke.
Vi tar en runde i sør før vi drar til New York.
- Vi har akkurat kjøpt alt av Picasso. - Disse er mine.
Marcel Duchamp sier at Max Ernst har bodd her. Er det sant?
- I egen person. - Og du er?
Veldig sen. Så godt å se deg, Peggy!
Ok.
Victor!
Kamerater! God morgen.
Se hvem som er her. Hvem var den heldige damen i går?
Damer.
To kvinner? Hvordan gir du begge nok oppmerksomhet?
Jeg er økonom. Ved økt etterspørsel, øk tilbudet.
Hva med Miss Mary Jayne Gold? Jeg ser hvordan hun ser på deg.
Hun ser på meg på samme måte som hun ser på en hund.
Har ikke hun noe på gang med den amerikanske konsulen? Patterson?
- Hvorfor tror du det? - Han har hentet henne i lobbyen.
Han er snakkesalig.
Hvorfor følger du med på henne?
Jeg er concierge her, Albert. Øyne og ører.
Jeg holder styr på alt. Og du må slutte å distrahere deg selv.
Du lider. Alle lider.
Men disse kvinnene gir bare midlertidig lindring.
Vi må kanalisere all vår...
Energi til revolusjon! Jeg vet det! Jeg får folk ut hver dag.
Jeg snakker om å kjempe tilbake.
Våpen?
Våpen? Paul, nei.
Da den franske hæren demobiliserte, slapp vi våpnene og gikk.
Det må være hauger med våpen begravd over hele landet.
Vi trenger en plan, og vi må rekruttere flere.
Der løp jeg rundt i Paris og prøvde å skjule samlingen min.
Jeg ville begynne i kjellerhvelvene i Louvre,
kuratorene var så bekymret for Mona Lisa
at de ikke brydde seg om mine moderne malerier.
Til slutt klarte jeg å overbevise noen museumsassistenter
om å sende dem til meg.
De måtte skrive "husholdningsartikler" på eksportskjemaene.
Gud hjelpe meg om byråkratene er smarte nok til å undersøke det.
Forhåpentligvis er de allerede på en båt mot New York.
Heldige malerier.
Victor er opprørt, vi har prøvd å få Alfred Barr fra MoMa
til å skrive en støtteerklæring siden i sommer.
Jeg må kanskje gifte meg med ham for å få ham ut.
Ikke le.
Bare gi de tid, Victor. Han ga Max visum denne uken.
- Heldige Max. - Han er ikke den eneste som venter.
Barr er overveldet av alle bønnene om hjelp fra Europa.
- Er han overveldet? - Han ga kona ansvaret.
- Tenk deg det. - Marga?
Det er en god idé. Jeg kjenner henne fra Harvard.
Det gir meg en god idé. Du kan hjelpe meg.
Jeg? Herregud, nei.
Hva om jeg blir arrestert eller landsforvist? Jeg er ikke gal.
Ikke glem at jeg er jøde.
Jeg havnet midt i en razzia i forrige uke. Jeg setter meg på neste fly hjem.
Miss Guggenheim.
Kall meg Peggy.
Det er nydelig.
Det er merkelig.
Jeg elsker det.
Jeg tar alle meg med til New York.
Peggy.
Jeg har bursdag i morgen. Du må være bursdagsgaven min.
Du burde ha en bursdagsfest.
I Köln, da jeg var liten, skålte vi alltid ved midnatt
før bursdagen.
Da skal vi gjøre akkurat det.
Dette er Camp des Milles.
Her er det første falske passet ditt. Husker du fangenes navn?
Michael Bretherton...
- Ian Canning, Dennie Williams. - De må flykte under tvangsarbeidet.
Kommer de seg til villaen, får vi dem hjem.
Skal jeg si det til dem i en form for kode.
Engelsk er koden.
Du kan anta at vaktene ikke snakker engelsk.
- Spesielt hvis du snakker fort. - Ok.
De spiser lunsj på skift. Du møter en ny vakt hver gang.
Hvis noen kommer og snuser, kjør noen runder og møt meg her etterpå.
Jeg kan ikke kjøre bil.
Seriøst?
- Hallo, madame. - Hallo.
Jeg skal treffe mannen min, Michael Bretherton. Min mann.
Bretherton?
Skal vi se.
Ja.
Identifikasjon?
Besøk til Bretherton i blokk D.
- Takk. Åpne! - Takk.
Ja. Da ses vi senere.
De skal ha fest for Max Ernst i kveld.
Takk.
Mange kunstnere kommer. Duchamp, Chagall...
Chagall?
Du kan overbevise ham om å dra.
- Hva med Ernsts første kone? - Hvor mange har han?
For mange.
Det viser seg at kvinnen som står oppført på visumet til USA
skilte seg fra ham i 1927. Hun er et sted i Marseille.
- La oss finne henne. - Vi kan prøve. Hun heter Luise Straus.
Hva om USA ikke slipper ham inn uten ekskona?
Jeg spør Bingham om den kan deles.
MoMa kontaktet Patterson direkte.
Vi må gå gjennom ham.
Jeg gjør det.
- Snakke med Patterson? - Hvorfor ikke?
Jeg gjør det gjerne.
Ok.
Kom igjen! Sett opp farten.
Din kone.
Jeg har ingen kone.
Å, kjære, du er like morsom som den dagen vi giftet oss.
Gå nå.
Hei, kjære. Felles venner sendte meg. Jeg bor i Villa Air-Bel rett øst herfra.
Møt meg der straks du slipper unna jobben, vi skal få deg hjem. Forstår du?
Sitt stille. Se på meg.
Jeg har bildet.
To igjen.
Hallo, kjære. Så godt å se deg.
Unnskyld meg. Det er Elizabeth Arden.
Fargen er ute av produksjon.
Takk.
Jeg elsker deg og holder kontakten.
Flytt deg innover.
Det var nære på. Nå kjører vi.
Kom igjen.
Unnskyld meg.
- Hvor skjuler de dem? - Jeg hørte at de bodde på Splendide.
Vel, men de er ikke der nå. Jeg så Walter Benjamin selv.
Så forsvant han. To dager senere fant vi liket hans i Spania.
- Sier du det? - Ja. Og nå ingenting.
Max Ernst, André Breton, Hans Bellmer, Marcel Duchamp,
Alma Mahler, Franz Werfel, Heinrich Mann og Golo Mann.
Vi vet at Mr. Chagall er i hytten sin, men hva med de andre?
Den amerikanske redningskomitéen
har et nytt kontor i Marseille, sant?
Vi følger med på køene natt og dag, men det er ingen kjente der.
Alle de viktige personene på Mr. Frys liste...
...er borte.
Kanskje de flyr dem ut med luftballonger.
- Hva? - Ute av syne, ute av sinn.
Du burde være glad.
Nei, tyskerne er ikke glade. Jeg er ikke glad.
Du er ansvarlig for amerikanerne, de får meg til å se dum ut.
Jeg vil snakke med deg om de som jobber i komiteen nå.
én etter én.
Jeg trenger en penn.
Denne.
Mary Jayne Golds far er en venn av familien. Fornuftig fyr.
Han vil heller ikke at datteren skal lage trøbbel i Marseille.
Vet Mr. Gold at datteren jobber som prostituert?
Hva?
Det står tydelig i Mary Jaynes mappe at hun jobber som prostituert.
En amerikansk blondine med en liten hund.
Jeg har lest mappen. Hun er rundt om i hele byen.
Det må være en misforståelse.
Miss Gold er en eventyrlysten ung kvinne. Men hun er ikke, du vet...
En blondine med en liten hund?
Har du truffet henne nylig?
Det har jeg ikke.
Steng døren, takk.
Kan jeg hjelpe deg?
- Jeg venter på å treffe Mr. Patterson. - Han er i et møte.
Jeg jobber med Mr. Varian Fry i ERC.
Men har du en avtale?
Nei, men jeg har en viktig beskjed.
Det gjelder visumet til den tyske kunstneren Max Ernst.
Monsieur Ernst er her i Marseille.
Mr. Ernst har en fest i kveld.
Jeg vil gjerne møte ham.
Og ta-da! Klart!
Hva med ryggcrawl?
Du må fortsette å øve. Et øyeblikk.
Trenger du noe mer, Mr. Patterson? Jeg drar litt tidlig i kveld.
Noe spesielt?
Vel, ja, faktisk. Jeg skal på fest på et slott kalt Villa Air-Bel.
Et ekte slott?
Hele byen er der! Det er Max Ernsts bursdag.
- Ha en fin kveld. - Ha en fin kveld.
Nei, det betyr god kveld.
Ja, pappa kan snakke fransk.
Jo, jeg bare liker ikke å gjøre det.
Huset ser så vakkert ut.
Du ser ikke så ille ut selv.
Hvor mange gjester venter vi i kveld? Og et band skal visstnok spille.
Du vet at jazzmusikk er forbudt.
Hvis politiet kommer, havner alle i fengsel.
Varian, det er en fest. Kan du prøve å ha det gøy?
Kanskje du har rett.
Stor fest.
Jeg skal danse.
Vi skal danse.
Dette er min kveld, bror.
Jeg kjenner det i beina.
Jeg skal danse så hardt at de kjenner det i Ouidah.
De vil si at det er Petit Petit som dro til landet
Petit gjorde det stort
Og er tilbake nå
Lisa?
- Jeg skal lokke deg ut av hulen din. - Nei, takk.
- Jeg hører at du er god til å danse. - Jeg er ikke i humør.
Handler dette om Mr. Benjamin?
Ikke bare Mr. Benjamin.
Ingen i dette huset har noe å feire.
Max Ernst lever.
Vi lever alle sammen, det er god nok grunn.
Det er ingen plan for det vi gjør her. Vi gjør bare så godt vi kan.
Det er det du sier til deg selv så du kan sove om natten.
Hvem sa at jeg sover?
Takk.
Mat.
- Bravo! - Bravo!
Mr. Fry er full av overraskelser, sant?
Disse flyktningene vil aldri forlate Frankrike.
Det er et maleri av Winston Churchill ett eller annet sted på Côte d'Azur.
- Er Churchill maler? - Vel, hvorfor ikke?
På radioen høres han veldig kjedelig ut.
Alle malere høres kjedelige ut på radioen.
- Vel, ikke Chagall. - Hvem er den mannen?
Mannen min er den mest elskede kunstneren i Frankrike.
Kanskje han er det, Bella, men Duchamp er det viktigste.
Og Chagall er fortsatt jøde.
Med et amerikansk visum han nekter å bruke, selv om jeg gjør mitt beste.
Frankrike er mitt hjem.
Nazistene vil komme etter oss alle, selv deg.
Kyllingen.
Bravo!
Takk, madame Nouget.
Takk!
Min venn, Victor Serge, liker å si
at blant fascismens flyktninger som venter her i eksil,
har vi nok geniale hoder til å revitalisere en hel nasjon.
- Hør, hør. - Takk, mine venner.
Denne mørke reisen ville vært uutholdelig uten dere.
Og takk til monsieur Fry for gjestfriheten
og ditt engasjement i vår sak,
takk for at du er vår ledestjerne.
- Tale, Varian, tale! - Nei.
- Tale! - Tale!
Ja.
Takk, André.
Du hedrer meg.
Da jeg var ung...
Du er fortsatt ung.
Da jeg var yngre,
var kunsten min ledestjerne.
Min sanne følgesvenn
og min frelser i tider med forvirring og lidelse.
Og det er mitt livs ære å nå kunne hjelpe kunstnere
og forfattere hvis verk har gitt meg så mye.
Tusen takk.
Nå foreslår jeg at vi bytter plasser før neste rett.
- Hvis det er en neste rett, så klart. - Ok!
- Gjør det. - Kom igjen.
Jeg kommer til å savne deg.
- Hallo. - Hallo.
Du og Thomas ser ut til å kose dere.
- Er du sjalu? - Nei.
- Hvem er daten din? - Det har ikke du noe med.
Men dæven, hva?
Den amerikanske konsulen.
Ryktet sprer seg.
Det går også rykter om at du har ligget hver eneste pene flyktning i Marseille.
Det er bra for deg at byen kryr av desperate kvinner.
En fransk politimann kalte deg prostituert.
Hvorfor snakket du med en politimann?
Jeg ber ikke om unnskyldning for å gjøre alt jeg kan for å redde liv.
Vær så snill.
Mine damer og herrer, kan jeg få deres oppmerksomhet?
Ti, ni,
åtte, sju,
seks, fem...
Stopp!
Fire, tre, to, én. Meg!
Gratulerer med dagen!
Hva med henne?
For ryddig. Om noe, jobber hun for Gestapo.
Hva med ham?
Forstoppet?
Jeg vil si nasjonalpolitiet.
Nasjonalpolitiet.
Mary Jayne, hvem av dine fancy venner er en britisk spion?
Hvordan skal jeg vite det? Hvorfor?
Britisk etterretning finansierer lokale celler. Jeg vil starte en.
- Virkelig? - Jeg vil delta.
Det er en du bør møte. En skarpskytter på Camp des Milles.
Han er sikkert en alliert.
Jeg kan rekruttere noen her.
Hva vet du om skarpskyttere og motstandsceller?
Britene kjemper mot nazistene alene. De trenger hjelp.
Du må følge meg hjem nå.
- Sjefen min kom nå. Han kan ikke se meg. - Hvor jobber du?
Det amerikanske konsulatet. Konsul Patterson er der borte.
Herregud. Hva gjør han her?
- Ikke spill overrasket. - Jeg inviterte ham ikke.
Nei?
Hva er galt med deg?
Jeg må dra herfra nå.
Greit, la oss dra.
Kom igjen.
Herregud.
Hei.
Hva gjør en pen jente som deg på et sånt sted?
Den er faktisk couture.
La oss finne en drink til deg.
Varian?
- Lena! Jeg lurte på hvor du var. - Kom.
- Se hvem jeg fant. - Hei, hvem er dette?
Luise Straus.
Jeg heter Varian Fry. Jeg jobber i ERC.
Dette er fantastisk. Vi har et visum i ditt navn.
- Max. - Unnskyld meg.
Luise.
Er du virkelig?
- Jeg vet ikke. - Hva gjør du her?
Nå kan du gifte deg og reise med henne til USA.
Hva, akkurat nå?
-Én gang var nok. - Men dere er på samme visum.
- Nei. - Du er moren til mitt eneste barn,
jeg er en hederlig mann.
Er du? Siden når?
Hvis hun ikke vil gifte seg med deg,
gjør jeg det.
Skål.
Mine damer og herrer.
På slutten av denne fantastiske kvelden, kan dere ønske dere noe.
Ett ønske.
Og vi sender det ut i universet.
Dere tenner et lys...
...som jeg gjør.
Og dytter det forsiktig
ut i sjøen.
Hva ønsket du deg?
At krigen skal ta slutt.
Ingenting annet?
En sigarett.
- Du røyker ikke. - Ikke?
Hva ønsket du deg?
Jeg tror ikke på ønsker.
Hvis vi vil ha noe, må vi ordne det selv.
Den kjolen passer deg perfekt.
God natt, Lisa Fittko.
Beklager. Jeg...
- Jeg kan ikke gjøre dette igjen. - Hva?
Visste du at vi hadde fest i kveld?
- Spionerer du på meg? - Ikke innbill deg noe.
Du må gå.
Jævla prinsesse.
Mademoiselle Letoret!
- Hvorfor roper du? - Jeg må sende et telegram til UD nå.
- Ok. - Jeg holder et øye med Varian Fry. Stopp.
Tvilsom oppførsel. Stopp. Jobber ERC mot amerikanske interesser? Stopp.
- Disse folkene er gale. - Skal jeg skrive det i telegrammet?
- Hvordan var festen i går? - Jeg bestemte meg for å ikke dra dit.
Og så strekker vi oss frem.
Så sier vi: "Hallo solen."
Kjenn solen varme.
Og så tar vi krigerposituren.
Takk for at dere møter meg der ingen kan høre oss.
Disse vil fungere perfekt. Jeg skal lage passene.
Hun er dyktig.
Og Varian?
- Han kan ikke involveres. - Hvorfor ikke?
- Han kan bare ikke det. - Vi har en krig å vinne, Thomas.
Varian Fry er involvert, enten han vet det eller ikke.
INSPIRERT AV JULIE ORRINGERS ROMAN
DENNE SERIEN ER ET FIKSJONSARBEID INSPIRERT AV EKTE FOLK OG HENDELSER
Tekst: Anya Bratberg