Én til?
Nej, tak.
En kop kaffe, tak.
Jeg er gift.
Jeg beundrer Deres selvtillid, men jeg prøver ikke at forføre Dem.
Man siger, De kender en vej ud.
Mange af vores britiske venner blev fanget i Frankrig efter Dunkirk.
For mange.
De har brug for hjælp.
Skulle jeg smugle britiske krigsfanger ud af Frankrig?
- Jeg er amerikaner. - Præcis.
Storbritannien er i krig og belejret.
Vi har brug for allierede i Frankrig.
- Frøken... - Kald mig Margaux.
Margaux, mit land er officielt neutralt i denne krig.
Jeg har læst Deres artikler fra Berlin i New York Times, hr. Fry.
Jeg ved, hvordan De har det med amerikansk neutralitet.
Det, De foreslår, er forræderi.
Hr. Benjamin?
Undskyld mig. Jeg håber, det er i orden. Jeg har et spørgsmål om Deres arbejde.
- Hvad bringer Dem hertil? - Blot nysgerrighed.
Her.
Hvis de unikke objekters aura forsvinder, når de masseproduceres,
hvor forsvinder den hen?
Det mest interessante spørgsmål er, hvad der sker med unikke objekters aura,
når de spredes af ondskabens kræfter,
mens verden, som vi kender den, bliver ødelagt og slået i småstykker?
Men en dag vil vi sætte stykkerne sammen igen som et puslespil.
Og denne proces kaldes tikkun olam.
Tikkun olam.
- Tikkun olam. - Præcis.
Vi ønsker at finansiere modstandsceller som Deres.
Redningskomitéen er en hjælpeorganisation.
Jeg vil hjælpe med at undslippe vold, ikke bidrage til den.
- Så hjælp dem med at flygte. - De kan jeg ikke.
Kan De se manden der? Ham i overfrakken, der går forbi?
Han er Marseilles politichef. Han planlægger at ransage Splendide.
Hvornår?
- Fem, ti minutter. - Hvad?
Ham med hatten og den italienske avis er en af hans folk.
Det samme er de to med halstørklæderne ovre ved skranken,
og ham, der får sine sko pudset og ryger en cigar.
- Alle fire venter bare på chefens signal. - Det kan De umuligt vide.
Det finder De jo ud af.
Larbi Benbarek. Har De set hans seneste sejr?
- Hvem? - Larbi Benbarek.
Marseilles Sorte Perle. De er ikke fodboldfan?
Nej.
Jeg tror, hotellet vil blive ransaget.
- Hvad? - Vores folk skal ud herfra.
Hr. Benjamin og nogle af de andre tager toget til Banyuls i dag.
De krydser Pyrenæerne i aften.
Kan du få ham til Lisa? Jeg ved, hvad vi gør med de andre i nat.
Er Mary Jayne ovenpå?
Er de ikke gode? Hvis alle er klædt ud som vinarbejdere,
kan Lisa føre folk over Pyrenæerne om dagen.
Og de er meget mere behagelige end de gamle støvler, alle dukker op i.
- Kan du ikke lide dem? - De er bare for små.
- Jeg tager dem aldrig af igen. - Bare du ikke tager til Amerika i dem.
Nej, jeg skal ingen steder.
Selvom min far er rasende på mig.
Han siger, Marseille ikke er et sted for en amerikansk kvinde som mig.
Hvad er "en amerikansk kvinde som dig"?
Du ved.
- Man ser ikke mange amerikanske turister. - Jeg er ikke turist.
- Nej. - Hvorfor griner du? Det er ikke sjovt.
Jeg har et stort ansvar her. Der er folk, der regner med mig.
Ja. Jeg regner med dig.
Gør du nar af mig?
Jeg ville aldrig gøre nar af dig.
- Politiet ransager hotellet. - Hvad i...
Politiet!
Deres papirer!
Hvad foregår der her?
- Er De hoteldirektøren? - Nej. Varian Fry.
Direktør for den Amerikanske Redningskomité.
Flere gæster står under vores beskyttelse.
- Har de ikke været nok igennem? - De er ulovlige udlændinge, hr. Fry.
- De er flygtninge! - Hvad er forskellen?
- Hr. Benjamin, klæd Dem på. - Hvad sker der?
Hurtigt. Politiet er her.
Politiet!
Politiet, luk op!
Politiet! Luk op!
Politiet!
Luk op!
Ud! Perverse svin! Ud med dig!
Ud med dig!
Se her! Der er plads til mindst tre personer i den her.
Vi kan tage elevatoren.
- Kan vi gemme os her? - Vi gemmer os ikke.
Pis! Espadrillerne!
Jeg er straks tilbage.
Okay. De her er til dem, og så kan du gemme resten.
- Tak. - Selv tak.
- Og senere? - Jeg finder dig. Hvor du end er.
Godt.
- Hvor skal vi hen? - Det får De at se.
Jeg kan ikke gå med. Jeg er ikke færdig med min bog endnu.
Hr. Benjamin, Deres ideer er herinde!
Deres liv er mere værd end et fordømt manuskript. Er De med?
Ja.
Lort.
Kom så.
Følg med mig.
- Jeg kan ikke se noget. - Stille!
- Hvor er vi? - Velkommen til det ægte Marseille.
- Tak. - Selv tak.
Videre!
Hej.
Tak.
Walter Benjamin, Julius Berger. Lisa Fittko.
Følg med mig.
Værsågod.
André, Max, Jacqueline, I bliver herude.
Jeg går ind først.
Hvad er det for et sted?
- Du drømmer, Max. - Jeg drømte, jeg var en kuffert.
Det var ikke en drøm. Det skete faktisk.
Hallo?
- Hej. - Varian.
Jeg vil bede om en tjeneste. Det er en nødsituation.
Du er ikke alene?
Hej! Jeg hedder Mary Jayne Gold, jeg arbejder med Varian.
Lovegrove. Thomas Lovegrove.
Vores hotel blev ransaget af politiet. Jeg havde ikke andre muligheder.
- Er det Deres hus? - Lige nu.
- Hvor mange bor der her? -Én.
Én? Hvor mange værelser er der her? Ti? Femten?
- Mindst. - Kan vi overnatte her?
- Bliv så længe, I vil. - Vi har kun brug for én nat.
- Hvor meget koster det? - Vent lidt...
Varian, tænk over det. Tænk på, hvor mange vi kan gemme her.
Vi har Breton-parret og Max Ernst med.
Der er plads til Mahlers, Manns, Levines og Freiberg-børnene,
og vi er kun 20 minutter fra havnen.
ERC tillader ikke, at vi bor i en villa.
Komitéen er i New York! De ved ikke, hvor vi bor.
Nogle af de folk er eftersøgte.
Det kan være, vi også er eftersøgte nu.
Vi kan gemme os i fuld åbenhed. Villaen er perfekt.
Det er unfair at bringe Thomas i fare, hvis han ikke er involveret.
Jeg er ret fortrolig med fare.
- Jeg insisterer. - Så er det afgjort.
- Vil De vise os rundt? - Efter Dem.
Omfavn kedsomheden, de stikkende torne er nedenunder.
I sine hjemmesko har en snegl mistet sin rustning,
men han har fundet en postkasse.
Regnen falder opad.
Den blæser i strømmene, som farvede bånd.
De grå-sorte skyer genspejler sig i sardinernes skind.
Udplyndrede, under påvirkning af deres lændesmerter!
Er du okay?
- Er du okay? Gjorde de dig fortræd? - Nej.
- De har taget alt. - Nej, ikke helt.
- Alt vel? - Alle er puttet i seng.
Mary Jayne?
Jeg tror, vi får brug for flere penge, end vi troede.
Vi skal bruge et nyt kontor, transport ind og ud af byen...
Det er ikke noget problem.
- Er du sikker? - Bare rolig.
- Jeg tager mig af det, Varian. - Tak.
Det er rart, at alle kan sove i deres senge,
så tak, Thomas.
Mind mig om, hvordan vi ved, at du ikke er Gestapo-informant?
Mig? Jeg voksede op i en kibbutz.
Selv en god fe, der dukker op med en tom villa i en krise,
kan vise sig at være en ulv.
Thomas sad fast i Europa som alle andre, da krigen startede.
- Han er ikke Gestapo-informant. - Men måske en god fe.
Nej, seriøst.
- Jeg kender ham. - Hvordan?
Hvordan kender I hinanden?
For fem år siden i Berlin blev en uskyldig jødisk mand
brutalt overfaldet af nazisterne i en bar. Vi to var de eneste, der hjalp.
Han drak bare en øl. De stak en kniv gennem hans hånd. Blod...
Jeg skrev om det for New York Times, og de ignorerede det.
Det var i det øjeblik, at jeg vidste, at denne krig ville blive...
...anderledes end nogen anden krig.
- Kan jeg hjælpe? - Nej, det er i orden. Sid ned.
Det er ikke stort, men behageligt.
Det eneste, der mangler, er vores mors madlavning.
Tak, Paul.
Du har ikke vist ham det bedste.
Du har haft en lang dag.
Det var bedre.
Vi kan ikke blive ved med det her.
Handler det om din kone?
Nej, Eileen ved præcis, hvem jeg er.
Men Mary Jayne og de andre er lige inde ved siden af
og i soveværelser op og ned ad gangen.
Jeg må holde de to sider af mit liv adskilt.
To sider af dig selv?
Jeg mener det personlige og det professionelle.
Hvad ville de ikke tænke?
- Væggene her er meget tykke. - Jeg mener det alvorligt.
Fint.
Frk. Gold, saldoen dækker desværre ikke det beløb, De har bedt om at hæve.
Men jeg får sendt penge hver ugen fra banken i Chicago.
Der kom intet i denne uge.
Der må være tale om en misforståelse.
De kunne måske give mig et forskud, mens jeg finder ud af det?
Det er desværre umuligt.
- Undskyld mig? - Der er ingen penge på Deres konto.
Jeg har været en værdsat kunde i denne bank i månedsvis.
Dette er de sidste af Deres penge.
Vær så venlig.
Tak!
Gudfader.
- Mon de fandt, hvad de ledte efter? - Det håber jeg ikke.
Ja!
- Hjælper du mig lige? - Ja.
Sådan.
Max Ernst.
Rejsepas.
Listen?
Ja.
For et par år siden rejste vi med toget langs Rivièraen.
Første klasse. Mit advokatfirma gik strålende.
Jeg følte, at jeg havde styr på alt. Hvem havde troet, at alt ville gå så galt?
Jeg fik tilbudt et job i Palæstina i 1933,
men jeg afslog det. Jeg ville ikke bo i ørkenen.
Måske var det forkert.
Så mange forkerte beslutninger har bragt os i denne situation.
Forkerte beslutninger,
der blev misforstået som et narrativ af fremskridt!
- Jeg ser mig helt ikke tilbage. - Jeg kan ikke andet.
Når bare De bevæger Dem fremad!
Vi bevæger os fremad, men efterlader os kun murbrokker.
Intet andet.
Historien er en blæst, der river os med, og ødelægger alt på sin vej.
Kom nu.
Lad mig hjælpe.
Tak.
Hvor kommer De fra?
- Berlin, oprindeligt. -Åh, Berlin.
- Jeg rejste i '33. - Hvorhen?
Først tog min storesøster Ursula og jeg til Paris,
derfra til Trieste, London, Sevilla og tilbage til Paris igen.
Og resten af jeres familie?
Min far døde lige før Hitler kom til magten.
Og så... Det sidste, jeg hørte, var,
at min mor og min lillesøster Eva var på vej til London.
Men sandheden er...
Jeg ved ikke, om de nåede frem.
Eller hvordan jeg kan finde ud af det.
Måske ønsker jeg det ikke.
Hvis vi ikke skynder os, når vi ikke over før daggry.
Undskyld. Jeg kan ikke gå hurtigere.
- Så må vi vende om. - Hele vejen tilbage til Banyuls?
Der er et stenhus, vi kan sove i.
Vi kom forbi det. Det er ikke langt væk.
Det klarer jeg ikke. Jeg vil gerne blive her.
Her?
Lige netop her.
Vi henter Dem i morgen tidlig.
Godnat.
- Går det dig ikke på? - Hvilket?
Folk ligger og sulter nede på stranden, kun ti meter herfra.
Det her land er helt på røven, undskyld mit sprog.
Intet under, din far vil have dig hjem.
- Så god champagne har de ikke i Chicago. - Er det derfor, du stadig er her?
Har du talt med ham?
Ikke endnu.
Hvad sagde han, da du ikke dukkede op?
Han slog hånden af mig.
Vil du ikke nok tale med ham? Sig, at han ikke skal bekymre sig.
Problemet er, at jeg er enig med ham.
Vil du have, jeg tager hjem, Graham?
- Mig? - Ja.
Vil du ikke savne mig?
Hr. Benjamin.
Hr. Benjamin?
- Hr. Benjamin! - Hvad sker der?
Jeg tog blot noget morfin,
så jeg kunne falde i søvn.
- De bør være forsigtig med det. - Jeg ved præcis, hvad jeg gør.
Godmorgen.
Nå, men...
Vi fortsætter.
Hr. Benjamin...
Hvor har du været?
Arbejde.
- Hvordan kom du herud? - Med Varian.
Vi fandt et kontor i går.
Vi har indrettet det og det hele.
Vi har allerede arrangeret interviews. Rygtet spreder sig.
Det er fint.
- Ja. - Kommer du indenfor?
Du bor her nu, men du sov her ikke i går.
Jeg bor her nu, Albert. Og du er også velkommen.
Ja, i en villa en halv time fra alle dem, vi prøver at hjælpe.
Måske føler jeg mig bedre tilpas her end dig.
Her er kun 26 værelser, og jeg voksede op i et hus med 30.
MJ, vent. Vil du ikke nok...
Jeg...
Jeg kom herud for at tale med dig.
- Jeg vil virkelig gerne tage et bad. - Okay. Fint.
Transitvisa, tak.
- Der er vist noget galt. - Bevar roen.
Grænsen var lukket i går morges. Hvordan kom I igennem?
Franskmændene lod os komme igennem.
Der er et hotel inde ved siden af. Bliv der, indtil det er opklaret.
Af sted med jer.
Jeg har brug for en cigaret.
Må jeg få en?
Tak.
Hvordan gik natten?
Spil nu ikke kostbar. Du er en moderne kvinde.
En moderne kvinde med presbyteriansk samvittighed.
Min far har frosset min konto. Ikke flere penge.
- Hvorfor? - Han vil have mig hjem.
Savner han dig så meget?
Ikke ligefrem. Han er bekymret for sit omdømme.
Gud forbyde, hans datter mænger sig i Marseille med de uvaskede masser.
Ved du, hvad der sker, hvis jeg tager hjem?
Min mor vil gennemsøge bunden af Lake Michigan
for at finde så meget som et lig eller en fraskilt,
der vil gifte sig med hendes pebermø af en datter.
Og så kan jeg tilbringe resten af mit liv med at spille bridge.
Hvis jeg tager hjem, får jeg min konto tilbage,
og så kan jeg sende Varian penge fra Chicago.
Jeg kunne betale for de nye kontorer og mad til alle.
Jeg kunne købe togbilletter og...
Måske har Redningskomitéen mere brug for penge end for mig.
Det er jeg ikke så sikker på.
Sig det ikke til Varian.
Jeg lover, jeg finder ud af noget, før jeg svigter ham.
Måske er det ikke nødvendigt.
Hvilket?
Tage hjem eller svigte nogen.
Hr. Benjamin.
Mit manuskript...
Det skal nå til Amerika.
Vil De passe på min mappe?
De når selv til Amerika med den mappe, hr. Benjamin.
Med eller uden mig.
Lover De mig det?
Det lover jeg.
Jeg er født i Bulgarien, men jeg flyttede til Hamburg som ung.
Jeg mødte min kone, Jana, i bussen.
Jeg måtte rejse med vores naboer til Frankrig.
Nu ved jeg ikke, hvor de er.
Jeg er født i fattigdom.
Jeg var den bedste til alt.
Jeg byggede en fabrik, derefter endnu en.
Jeg behandlede mine ansatte med værdighed.
Jeg betalte min skat.
Jeg boede hos min søster. Jeg arbejder hjemme.
En dag hørte jeg, at de kom efter os.
Min mand og min søn blev dræbt i nazisternes invasion.
Jeg ved ikke, hvorfor de lod mig leve.
Og de var alle væk. Min bror.
Min søster. Min mor.
Og jeg ved ikke, hvor min bror er.
Er De professionel kunstner, politiker eller akademiker?
- Nej. - Jeg er europæer. Det er vi alle.
- Jeg er syerske. - Jeg er mor.
Vores forældre er døde. Jeg har ingen familie.
- Kan De hjælpe? - Jeg må til Amerika.
Jeg gør alt for at redde min familie.
- Kan De hjælpe mig? - De må hjælpe mig.
Jeg har brug for et sikkert sted, indtil galskaben hører op.
Kan De hjælpe os?
Er De professionel kunstner, politiker eller akademiker?
Må jeg låne en blyant?
Værsågod.
Hvad synes De?
Jeg kan lide det.
Jeg laver ikke kun karikaturer. Jeg kan tegne alt.
Jeg ved ikke, om vi kan hjælpe.
Måske kan jeg hjælpe Dem.
Jeg gik på kunstskole. Jeg var den bedste i min klasse.
Undskyld mig lige et øjeblik.
Varian?
- Ja? - Nogen fra konsulatet ringede.
- Patterson? - En af hans ansatte.
Han sagde, det haster.
- Og det er ikke en fælde? - Spanierne lader os gå.
Vi skal med toget, før de skifter mening.
Hvor er hr. Benjamin?
Hr. Benjamin!
Vågn op! De lader os gå.
Hr. Benjamin, vågn op!
Walter...
I en situation uden en udvej
har jeg intet andet valg end at gøre en ende på den.
For fanden!
Mit liv vil nå sin afslutning
i en lille landsby i Pyrenæerne, hvor ingen kender mig.
Lisa, vores tog.
Du har ret.
- Hr. Fry. - Dem kender jeg.
Vicekonsulen?
Bingham. Hiram Bingham.
Tak, fordi De ville komme. Jeg ville gerne tale uforstyrret.
- Jeg skal tilbage til mit arbejde. - Selvfølgelig.
Jeg ville forklare vores nye politik personligt.
Nye politik? Det var svært nok at holde styr på den gamle.
- Bare hør på mig. - Vi har hænderne fulde.
Den eneste gode nyhed er, at vi fik Walter Benjamin ud.
Det er en meget god nyhed.
Hr. Patterson ved ikke, at jeg er her.
Fra nu af er vores nye visumpolitik, at De skal tale med mig.
Hvorfor det?
Patterson har ikke sympati for Deres sag.
I morges sagde han, og jeg citerer:
"Ingen røde lejesvende, ingen krigsfanger, ingen jøder. Skal jeg stave det for dig?"
Jeg ved ikke, hvad De hører fra New York.
Jeg ved, at alle Kindertransporten til England er stoppet.
Og der er intet ønske derhjemme for at tage imod flygtningebørn.
Til en fest i Washington hørte min kone en overklassekvinde spøge med det.
"Tusind jødiske børn? De vokser bare op og bliver tusind grimme voksne," sagde hun.
Den amerikanske regering forhaler bevidst tingene,
fordi alle er ligeglade med situationen.
- De skal få så mange som muligt ud nu. - Ja, det ved jeg.
Godt, at vi stadig har venner i konsulatet.
Ikke "venner", hr. Fry.
Kun mig.
Vær ikke nervøs.
Min chef vil besvare alle dine spørgsmål.
Hvor er han?
Lige her.
Mary Jayne, dette er Margaux.
Godaften.
- Ryger De? - Nej tak.
Ærgerligt.
Der er flere, hvor de kom fra.
De kan hjælpe os.
Hjælpe jer? Som en spion?
- Jeg har ingen træning. - Ikke det?
Kan De ikke bearbejde en mand,
så han føler sig godt tilpas, selv når De ikke gør det?
Undskyld, hvad?
Eller sørge for, at De ikke optager for meget plads i et rum.
Hvad med at sluge Deres følelser, når de er upraktiske,
eller tie stille, når De er rasende?
De er den type, der husker folks fødselsdage,
deres yndlingssange og alle andre personlige detaljer,
uden at blive bedt om det.
- Tager jeg fejl? - Tak.
Og hvis De benægter, at De underspiller deres intelligens
i situationer, hvor den kan virke truende, så...
Så tror jeg ikke på Dem.
De har brugt hele livet på at træne til dette, frk. Gold.
Har vi ikke alle det?
INSPIRERET AF JULIE ORRINGERS ROMAN
DENNE SERIE ER FIKTION INSPIRERET AF VIRKELIGE MENNESKER OG BEGIVENHEDER
Tekster af: Andreas Kjeldsen