Još jedan?
Ne, hvala.
Kavu, molim.
Oženjen sam.
Divim se vašem samopouzdanju, ali ne pokušavam vas zavesti.
Šuška se da ste našli izlaz.
Britanci su zaglavili u Francuskoj nakon povlačenja u Dunkirk.
Previše njih.
Trebaju pomoć.
Želite da krijumčarim ratne zarobljenike iz Francuske? Amerikanac sam.
Baš zato.
Britanija je u ratu i pod opsadom.
- Trebamo saveznike u Francuskoj. - Gospođice...
- Zovite me Margaux. - Margaux.
Moja je zemlja službeno neutralna u ovom ratu.
Pročitala sam vaše članke iz Berlina za New York Times, g. Fry.
Znam što mislite o američkoj neutralnosti.
Predlažete
izdaju.
G. Benjamin.
Oprostite. Nadam se da vam ne smeta. Imam pitanje o vašem poslu.
Što vas dovodi?
Znatiželja.
Evo.
Ako aura jedinstvenih predmeta nestane u masovnoj proizvodnji,
kamo odlazi?
Zanimljivije pitanje bilo bi
što se događa s aurom jedinstvenih predmeta
koje raštrkavaju sile zla,
dok uništavaju svijet kakav poznajemo
i razbijaju ga na komadiće?
Ali jednoga dana
ponovno ćemo sastaviti dijelove, poput slagalice.
Taj se proces zove tikkun olam.
Tikkun olam.
Točno.
Želimo financirati ćelije pokreta otpora poput vaše.
Mi smo organizacija za pomoć.
Pomažem ljudima da izbjegnu nasilje, a ne da mu pridonesem.
- Pomozite našim dečkima. - Ne mogu.
Vidite čovjeka ondje? U kaputu, upravo prolazi?
Načelnik marsejske policije. Sprema se upasti u Splendide.
Kad?
- Za pet-deset minuta. - Molim?!
Čovjek sa šeširom koji čita talijanske novine njegov je.
Kao i oni koji nose šalove i razgovaraju,
kao i onaj kojemu lašte cipele dok puši cigaru.
Sva četvorica čekaju načelnikov znak.
Ne možete to znati.
Samo pričekajte i doznajte.
Larbi Benbarek, vidjeli ste njegov trijumf?
- Tko? - Larbi Benbarek.
Crni biser Marseillea. Niste ljubitelj nogometa?
Nisam.
Mislim da će upasti u ovaj hotel.
-Što? - Moramo izvući naše ljude.
G. Benjamin i neki drugi danas vlakom idu u Banyuls,
a večeras preko Pirineja.
Možeš ga odvesti Lisi?
Imam ideju kamo ću s ostalima na jednu noć.
Je li Mary Jayne gore?
Nisu li sjajne? Ako su svi odjeveni kao vinogradari,
Lisa može voditi ljude i preko dana.
I mnogo su udobnije od starih čizama u kojima svi dolaze.
- Ne sviđaju ti se? - Nisu dovoljno velike.
Ja ih možda neću ni skinuti.
Sve dok ne pobjegneš u Ameriku.
Ne. Ne idem nikamo.
Iako je moj otac bijesan na mene.
„Marseille nije mjesto za Amerikanke poput tebe.”
Što je Amerikanka poput tebe?
Znaš već.
Nema mnogo američkih turista.
Oprosti, nisam ja turistica.
Nisi.
Zašto se smiješ? Nije smiješno.
Imam stvarne obveze. Neki ljudi računaju na mene.
Da. Ja računam na tebe.
Rugaš mi se?
Nikad ti se ne bih rugao.
- Policija pretresa hotel. -Što...
Policija!
Vaši dokumenti!
Što se događa?
- Vi ste upravitelj hotela? - Ne. Varian Fry.
Ravnatelj Američkog odbora za spašavanja.
Brojni su gosti hotela pod našom zaštitom.
Propatili su. Nitko ovdje ne krši zakone.
Sve su to kriminalci, g. Fry.
Oni su izbjeglice!
U čemu je razlika?
- Molim vas, odjenite se. -Što se događa?
Brzo. Došla je policija.
Policija!
Policija, otvaraj!
Policija! Otvorite!
Policija!
Otvorite vrata!
Izlazi! Perverznjače! Gubi se!
Odlazi odavde!
Pogledajte. Ovamo stane barem troje ljudi.
Mogu ih spustiti dizalom.
- Ovdje se možemo skriti? - Ne skrivamo se.
Sranje!
Espadrile!
Odmah se vraćam.
Dobro. Evo. Ove su za njih,
a ostale skrij. Može?
- Hvala. - Hvala tebi.
A poslije?
Pronaći ću te. Gdje god bila.
Dobro.
-Što radite? Kamo idemo? - Vidjet ćete.
Ne mogu nastaviti.
Nisam završio knjigu. Moram pisati.
G. Benjamin, vaše su ideje ovdje.
Vaš život vrijedi više od rukopisa. Razumijete?
Da, razumijem.
Sranje.
Idemo.
Za mnom.
-Čekajte. Ništa ne vidim. - Tišina! Tiho!
Gdje smo?
Dobro došli u pravi Marseille.
- Hvala. - Nema na čemu.
Idemo!
Hej.
Hvala.
W. Benjamin, J. Berger, Lisa Fittko.
Pođite sa mnom.
Izvolite.
André, Maxe, Jacqueline, svi ostanite ovdje,
ja ću ući prvi.
Kakvo je ovo mjesto?
Sanjaš, Maxe.
Sanjao sam da sam kovčeg.
To nije bio san. To se zaista dogodilo.
Ima li koga?
Bok.
Variane...
Ne, došao sam tražiti uslugu. Ovo je hitan slučaj.
Nisi došao sam?
Zdravo! Ja sam Mary Jayne Gold. Radim s Varianom.
Lovegrove. Thomas Lovegrove.
Policija je upala u hotel.
Nisam znao kamo bih s njima.
- Ovo je vaša kuća? - Zasad.
- Koliko ljudi živi ovdje? - Jedan.
Jedan?! Koliko soba imate?
Koliko? Deset? Petnaest?
- Najmanje. - Možemo prenoćiti ovdje?
- Ostanite koliko želite. - Ne. Trebamo samo jednu noć.
- Koliko ćete naplatiti? - Samo malo...
Variane, razmisli. Zamisli koliko ljudi možemo skriti ovdje.
Već imamo Bretone i Maxa Ernsta.
Stali bi i Mahleri, Mannovi, Levineovi i Fraibergova djeca,
a od luke nam je trebalo samo 20 minuta.
Neće nam dati da rabimo privatnu vilu.
Odbor je u New Yorku! Ne moraju znati gdje živimo.
Neke naše ljude traži policija.
Možda smo i sami bjegunci, koliko znamo.
Skrivat ćemo se naočigled. Ova je vila savršena za nas.
Nije pošteno ugroziti Thomasa ako nije uključen u naš rad.
Ne smeta mi malo ugroze.
- Inzistiram da ostanete. - Riješeno.
- Može obilazak? - Poslije vas.
Zagrli tupe, ispod je bodljikavo trnje.
U papučama je puž izgubio kućicu,
ali našao je poštanski sandučić.
Kiša pada naopako.
Nose je struje, poput vrpci.
Sivocrni oblaci zrcale se na koži sardina.
Prevareni, pod utjecajem bolova u leđima.
Jesi li dobro?
Dobro si?
- Ozlijedili su te? - Nisu.
Sve su nam uzeli.
Ne baš.
- Sve je riješeno? - Svi su ušuškani.
- Mary Jayne. - Da?
Trebat će nam više novca nego što smo mislili.
Trebamo novi ured, prijevoz u grad i iz njega...
Nije problem.
- Sigurna si? - Bez brige.
- Prepusti to meni, Variane. - Hvala.
Lijepo je što večeras svi spavaju u krevetima,
stoga hvala, Thomase.
Podsjeti me kako možemo znati da nisi Gestapov doušnik.
Ja? Odgojen sam u kibucu.
Pa, vilinska se kuma pojavila s praznom vilom u kriznom razdoblju,
no možda se ispostavi da je vuk.
Thomas je zapeo u Europi kao i svi drugi kad je počeo rat.
- Ovaj čovjek nije Gestapov doušnik. - Možda vilinska kuma.
Ne, ozbiljno.
Poznajem ga.
Kako?
Odakle se znate?
Prije pet godina u Berlinu
nacisti su surovo napali nedužna Židova u baru.
Jedini smo pokušali pomoći.
Samo je pio pivo. Zabili su mu nož u ruku. Toliko krvi...
Pisao sam o tome za New York Times, nisu to objavili.
Tada sam...
shvatio da će ovaj rat biti
drukčiji od bilo kojeg drugog rata.
Trebate pomoć?
Ne, hvala. Sjedni.
Nije velik, ali je udoban.
Nedostaje jedino kuhinja naše majke.
Hvala, Paule.
Nisi mu pokazao najbolji dio.
Dan ti je bio naporan.
Tako je bolje.
Ne možemo dalje ovako.
Zbog tvoje žene?
Ne. Eileen točno zna tko sam.
Zbog Mary Jayne i svih ostalih
koji su u susjednoj sobi i u spavaćim sobama niz hodnik.
Moram odvojiti ove dvije strane života.
Dvije strane sebe?
Mislim na osobno
i službeno.
Što bi mislili?
Ovi su zidovi vrlo debeli.
Ozbiljan sam.
Dobro.
Gđice Gold, žao mi je, ali stanje na računu
ne pokriva iznos koji ste tražili.
Ali svaki mi tjedan sjeda novac iz Druge nacionalne banke Chicaga.
Ovaj tjedan nije ništa sjelo.
To je zasigurno nekakav nesporazum.
Dok to riješim, možete mi unaprijed isplatiti novac?
Bojim se da to nije moguće.
- Molim? - Nemate novca na računu.
Mjesecima sam uvažena klijentica ove banke.
Zasad, ovo je posljednja isplata.
Molim vas.
Hvala!
Isuse!
Jesu li našli što su tražili?
Nadam se da nisu.
Da.
- Možeš mi pomoći s ovime? - Mogu.
Samo...
Max Ernst.
Putovnice.
Popis?
Da.
Prije nekoliko godina duž rivijere putovali smo željeznicom.
Prvim razredom. Moj je ured odlično poslovao.
Osjećao sam se kao da sam na vrhu. Tko bi očekivao da sve može propasti?
Ja sigurno nisam.
Ponudili su mi posao u Palestini 1933. godine,
no odbio sam ga. Nisam htio živjeti u pustinji.
Možda sam pogrešno odlučio.
Toliko nas je pogrešnih odluka i dovelo u ovu situaciju.
Pogrešne odluke,
pogrešno shvaćene kao priča o napretku!
Nastojim se ne osvrtati.
Ali ja samo to i mogu.
Dok god hodate naprijed.
Kako napredujemo, za sobom ostavljamo hrpe ruševina.
Ništa više.
Povijest je
vjetar koji nas tjera naprijed i sve na putu pretvara u ruševine.
Hajde.
Pomoći ću vam.
Hvala.
Odakle si?
- Iz Berlina, izvorno. - Ah, Berlin.
Otišao sam '33.
Kamo si otišao?
Starija sestra Ursula i ja otišli smo u Pariz,
zatim u Trst, London, Sevillu
i opet natrag u Pariz.
A ostatak obitelji?
Moj je otac umro prije Hitlerova dolaska na vlast.
I onda su moje, koliko sam čuo,
majka i mlađa sestra Eva bile na putu za London.
Ali,
Iskreno,
ne znam jesu li uspjele.
A i nemam... ne znam kako bih doznao.
Možda ne želim znati.
Nastavite li ovako, nećemo stići prije zore.
Žao mi je. Ne mogu brže.
Onda moramo natrag.
Sve do Banyulsa?
Možemo spavati u kamenoj kući.
Prošli smo pokraj nje. Nije daleko.
Ne mogu se vratiti u tu kuću. Radije bih prenoćio ovdje.
Ovdje?
Točno ovdje.
Doći ćemo po vas u zoru.
Laku noć.
To te ne dira?
Što?
To što na plaži deset metara odavde spavaju izgladnjeli.
Ova zemlja ide u kurac, oprosti na psovci.
Zato tata i želi da se vratiš.
- U Chicagu nemaju ovakav šampanjac. - Zato si još tu?
Razgovarali ste?
Još nismo.
Što je rekao kad nisi došla?
Zavrnuo je slavinu.
Razgovaraj s njim, molim te. Reci mu da nema razloga za brigu.
Problem je u tome što se slažem s njim.
Stvarno želiš da odem, Grahame?
- Ja? - Da.
Neću ti nedostajati kad odem?
G. Benjamin.
G. Benjamin?
G. Benjamin!
Što se događa?
Uzeo sam malo morfina
da lakše zaspim.
Ne igrajte se time.
Bez brige. Dobro znam što radim.
Dobro jutro.
Dakle...
Idemo.
G. Benjamin...
Gdje si bila?
Radila sam.
- Kako si dospio ovamo? - S Varianom.
Jučer smo našli ured.
Opremili smo ga. Spreman je.
Već smo počeli dogovarati intervjue. Glas se širi.
Odlično.
- Da. - Ulaziš li?
Sad živiš tu, no prenoćila si negdje drugdje.
Odsjedam ovdje, Alberte. Možeš i ti.
Da. Naravno.
U vili koja je pola sata od ljudi kojima želimo pomoći.
Možda mi je udobnije na ovakvome mjestu nego tebi.
Ova kuća ima samo 26 soba, a moja rodna kuća 30, pa...
MJ, ja...
Molim te. Možeš li...
Ja...
došao sam kako bih te vidio.
- Sad se baš moram okupati. - Dobro. Da, naravno.
Tranzitne vize, molim.
Nešto očito nije u redu.
Smirite se.
Granica je zatvorena jučer ujutro. Kako ste došli ovamo?
Francuzi su nas pustili.
Do nas je hotel. Budite ondje dok se ovo ne riješi.
Hajde, idemo.
Bože, trebam cigaretu.
Može jedna?
Hvala.
Kako ti je prošla večer?
Ne srami se.
Djeluješ kao moderna žena.
Moderna žena prezbiterijanske savjesti.
Otac je zamrznuo zakladu. Nema više novca.
- Zašto? -Želi me prisiliti da odem kući.
Toliko mu nedostaješ?
Teško. Ne. Samo se brine za svoj ugled.
Ne daj Bože da njegova kći hoda po Marseilleu s prljavom masom.
Znaš što će biti ako odem kući?
Moja će majka tražiti i na dnu Michigana
kako bi našla truplo ili razvedenika koji će se oženiti s kćeri usidjelicom.
A onda ću ostatak života provesti u klubu igrajući bridž.
Ali ako se vratim, odmrznut će mi zakladu
i mogu Varianu slati novac iz Chicaga.
Mogu platiti nove urede. Mogu hraniti sve ovdje. Mogla bih kupovati
karte za vlak i...
Ne znam. Možda Odbor za spašavanja treba novac više nego ja.
Ne znam baš.
Nemoj reći Varianu.
Obećavam da ću nešto smisliti prije nego što ga iznevjerim.
Možda ne moraš.
Što ne moram?
Otići kući ni iznevjeriti bilo koga.
G. Benjamin.
Moj rukopis
mora dospjeti u Ameriku.
Pazite na moju aktovku.
Sami ćete nositi tu aktovku u Ameriku, g. Benjamin.
Sa mnom ili bez mene.
Obećavate?
Obećavam.
Rođen sam u Bugarskoj, ali sam se preselio u Hamburg.
U autobusu sam upoznao suprugu Janu.
Sa susjedima sam morala otići u Francusku,
ali sad ne znam gdje su.
Rođen sam bez ičega.
U svakome sam poslu bio najbolji.
Onda sam izgradio vlastitu tvornicu pa još jednu.
Dostojanstveno sam se odnosio prema radnicima.
Plaćao sam poreze.
Živjela sam sa sestrom. Radila kod kuće.
Jednog su dana rekli da dolaze po nas.
Moj suprug i sin ubijeni su u nacističkom napadu.
Iz nekog su me razloga poštedjeli.
Znala sam da su svi stradali. Moj brat.
Moja sestra.
Moja majka.
Ne znam što se dogodilo mom bratu.
Jeste li profesionalna umjetnica, političarka ili akademska građanka?
- Nisam. - Ja sam Europljanin. Svi smo Europljani.
Krojačica.
Majka sam.
Roditelji su mrtvi.
- Nemam obitelj. - Možete li mi pomoći?
- Možete pomoći? - Moram u Ameriku.
Sve ću učiniti da spasim obitelj.
- Možete li mi pomoći? - Pomoći?
- Možete pomoći? - Molim vas.
Trebam sigurno mjesto dok ovo ludilo ne završi.
Možete nam pomoći?
Jeste li profesionalni umjetnik, političar ili akademski građanin?
Mogu li posuditi olovku?
Slobodno.
Što mislite?
Jako mi se sviđa.
Ne radim samo karikature. Mogu nacrtati bilo što.
- Ne znam možemo li pomoći. - Molim vas.
Možda ja mogu pomoći vama.
Išao sam u umjetničku školu. Najbolji na godini.
Oprostite. Ispričajte me kratko.
Variane?
- Da? - Zvao je netko iz konzulata.
Patterson?
Njegov zamjenik.
Kaže da je hitno.
Sigurno nije klopka?
Španjolci nas puštaju.
Moramo na vlak dok se ne predomisle.
Gdje je g. Benjamin?
G. Benjamin!
Probudite se! Puštaju nas.
G. Benjamin, probudite se!
Waltere...
U ovoj bezizlaznoj situaciji
nemam izbora doli da sve okončam.
Kvragu!
Moj život
skončat će u seocetu u Pirinejima, gdje nitko ne zna tko sam.
Lisa,
naš vlak.
Imaš pravo.
G. Fry.
Prepoznajem vas.
Vicekonzul?
Bingham. Hiram Bingham.
Hvala što ste došli ovamo.
Nisam htio da itko čuje.
- Moram se vratiti na posao. - Naravno.
Htio sam osobno objasniti našu novu politiku.
Novu politiku?
Isuse, teško nam se držati i stare.
- Samo me saslušajte. - Imamo pune ruke posla.
Jedina je dobra vijest što smo izvukli W. Benjamina.
To je uistinu dobra vijest.
G. Patterson ne zna da sam ovdje.
Odsad je naša nova vizna politika da se obraćate izravno meni.
Zašto?
Patterson ne voli što radite. Jutros mi je rekao, citiram:
„Bez komunjara, ratnih zarobljenika i Židova. Moram li ti nacrtati?”
Ne znam što vi čujete iz New Yorka.
Znam da je Kindertransport u Englesku otkazan.
A u SAD ne žele prihvaćati djecu izbjeglica.
Moja je žena bila na zabavi u Washingtonu gdje se članica visokog društva našalila.
Tisuća židovske djece?
„Pa, samo će odrasti u tisuću ružnih odraslih”, rekla je.
Znate, američka vlada namjerno oteže
jer nikoga nije briga što vlada kaos.
Morate izvući što više ljudi.
Znam to i sam.
Drago mi je što imamo još prijatelja u konzulatu.
Ne prijatelja, g. Fry.
Samo mene.
Ne boj se.
Vođa će ti sve reći.
Gdje je on?
Ovdje.
Mary Jayne, upoznaj Margaux.
Zdravo.
- Pušite li? - Ne, hvala.
Šteta.
Ima toga još.
Surađujte s nama.
Da surađujem?
Kao špijunka?
Nisam prošla obuku.
Niste?
Znate se saviti oko muškarca,
da njemu bude ugodno, čak i ako vama nije.
Molim?
Da osigurate da ne zauzimate previše prostora u sobi?
A gutanje osjećaja kad nisu zgodni u trenutku
ili držanje jezika za zubima kad ste bijesni?
Pretpostavljam da ne zaboravljate rođendane,
omiljene pjesme i druge osobne podatke ljudi,
a da to ne traže od vas.
Griješim li?
Hvala.
I ako mi pokušate reći da ne pokazujete pamet
u situacijama u kojima to mogu smatrati prijetnjom,
pa...
neću vam vjerovati.
Rekla bih da se cijeli život pripremate za ovo, gđice Gold.
Kao i svi, zar ne?
PREMA ROMANU JULIE ORRINGER
OVA JE SERIJA FIKCIJA NADAHNUTA STVARNIM LJUDIMA I DOGAĐAJIMA.
Prijevod titlova: Željko Radić