‫- אל מעבר לאוקיינוס -‬
‫- מלון ספלנדיד‬ ‫מארסיי -‬
‫עוד אחד?‬
‫לא, תודה.‬
‫קפה, בבקשה.‬
‫אני נשוי.‬
‫אני מעריצה את הביטחון העצמי שלך,‬ ‫אבל אני לא מנסה לפתות אותך.‬
‫יש שמועות שמצאת דרך החוצה.‬
‫רבים מחברינו הבריטים‬ ‫נלכדו בצרפת אחרי הנסיגה בדנקירק.‬
‫רבים מדי.‬
‫הם זקוקים לעזרה.‬
‫את מבקשת ממני‬ ‫להבריח שבויי מלחמה בריטים מצרפת?‬
‫אני אמריקאי.‬
‫בדיוק.‬
‫בריטניה במלחמה, והיא תחת מצור.‬
‫אנחנו צריכים בני ברית‬ ‫שיוכלו לפעול בחופשיות בצרפת.‬
‫מיס...‬ ‫-קרא לי מרגו.‬
‫מרגו, עמדתה הרשמית‬ ‫של המדינה שלי במלחמה הזו היא נייטרליות.‬
‫קראתי את המאמרים שכתבת מברלין‬ ‫ב"ניו יורק טיימס", מר פריי.‬
‫אני יודעת מה אתה מרגיש‬ ‫לגבי הנייטרליות האמריקאית.‬
‫מה שאת מציעה‬
‫זו הפרת אמונים.‬
‫מר בנימין.‬
‫סליחה, אני מקווה שאני לא מפריע.‬ ‫יש לי רק שאלה בנוגע לעבודתך.‬
‫מה מביא אותך לכאן?‬
‫סקרנות.‬
‫הנה.‬
‫אם ההילה של עצמים נעלמת‬ ‫כאשר הם מיוצרים בייצור המוני,‬
‫לאן היא הולכת?‬
‫השאלה המעניינת יותר תהיה‬
‫מה קורה להילה של עצמים ייחודיים‬
‫שמפוזרים על ידי כוחות הרשע,‬
‫בזמן שהעולם המוכר לנו מושמד‬
‫ונשבר לחתיכות?‬
‫אבל יום אחד,‬
‫אנחנו נחבר שוב את החתיכות, כמו בפאזל,‬
‫והתהליך הזה נקרא "תיקון עולם".‬
‫תיקון עולם.‬
‫בדיוק.‬
‫אנחנו מעוניינים לממן תאי התנגדות, כמו שלך.‬
‫ועדת חילוץ החירום היא ארגון שמטרתו הקלה.‬
‫אני פה כדי לעזור לאנשים לברוח מאלימות,‬
‫לא לתרום לה.‬ ‫-אז עזור לאנשינו לברוח.‬
‫אני לא יכול לעזור לך.‬ ‫-אתה רואה את האיש שם? עם המעיל, שהולך?‬
‫זה מפקד משטרת מארסיי.‬ ‫הוא מתכונן לפשיטה על הספלנדיד.‬
‫מתי?‬
‫בעוד חמש, עשר דקות.‬ ‫-מה?‬
‫האדם עם הכובע הירוק שקורא עיתון,‬ ‫זה אחד האנשים שלו.‬
‫וכך גם שני אלה שלובשים צעיף‬ ‫ומנהלים שיחה ליד השולחן,‬
‫והאדם הזה שמצחצחים את נעליו‬ ‫בזמן שהוא מעשן סיגר.‬
‫ארבעתם רק מחכם לסימן מהמפקד.‬ ‫-את לא יכולה לדעת זאת.‬
‫פשוט חכה פה ותראה.‬
‫לערבי בן בארכ. ראית את ניצחונו האחרון?‬
‫מי?‬ ‫-לערבי בן בארכ.‬
‫"הפנינה השחורה" של מארסיי.‬
‫אתה לא אוהד כדורגל?‬ ‫-לא.‬
‫יש לי סיבה להאמין שתהיה פשיטה על המלון.‬
‫מה?‬ ‫-אנחנו חייבים להוציא את אנשינו.‬
‫מר בנימין וכמה מהאחרים‬ ‫אמורים לנסוע ברכבת לבניולס היום,‬
‫ומעבר לפירנאים הלילה.‬
‫תוכל לקחת אותו לליזה?‬ ‫יש לי רעיון לאן לקחת את האחרים ללילה אחד.‬
‫בכל מקרה, מרי ג'יין למעלה?‬
‫נכון שהן נהדרות?‬
‫אם כולם יתלבשו כעובדי כרם,‬
‫ליזה תוכל לקחת אנשים‬ ‫מעבר לפירנאים גם ביום.‬
‫והן גם הרבה יותר נוחות‬
‫מהמגפיים הישנים האלה שכולם מסתובבים איתם.‬
‫לא אהבת?‬ ‫-לא, הן פשוט לא מספיק גדולות.‬
‫הן כה נוחות, שאולי לעולם לא אוריד אותן.‬ ‫-כל עוד לא תברחי בהן לאמריקה.‬
‫לא, אני לא הולכת לשום מקום.‬
‫אפילו שאבי רותח עליי.‬
‫הוא כל הזמן אומר,‬ ‫"מארסיי היא לא מקום לאישה אמריקאית כמוך".‬
‫מהי "אישה אמריקאית כמוך"?‬
‫אתה יודע.‬
‫זה נכון, לא רואים פה הרבה תיירים אמריקאים.‬ ‫-סליחה, אני לא תיירת.‬
‫לא.‬
‫למה אתה צוחק? זה לא מצחיק.‬
‫יש לי כאן אחריות אמיתית.‬ ‫יש אנשים שסומכים עליי.‬
‫כן. אני סומך עלייך.‬
‫אתה צוחק עליי?‬
‫לעולם לא אצחק עלייך.‬
‫המשטרה פושטת על המלון.‬ ‫-מה ל...?‬
‫משטרה!‬
‫המסמכים שלך!‬
‫מה קורה פה?‬
‫אתה מנהל המלון?‬ ‫-לא. וריאן פריי,‬
‫מנהל ועדת חילוץ החירום האמריקאית.‬
‫יש במלון הזה מספר אורחים‬ ‫שנמצאים תחת הגנתנו.‬
‫האנשים האלה לא עברו מספיק?‬ ‫אף אחד פה לא מפר חוק.‬
‫כולם תושבי חוץ פושעים, מר פריי.‬
‫הם פליטים!‬
‫מה ההבדל?‬
‫מר בנימין, תתלבש בבקשה.‬ ‫-מה קורה?‬
‫מהר. המשטרה כאן.‬
‫משטרה!‬
‫משטרה! פתחו את הדלת!‬
‫משטרה!‬
‫פתחו את הדלת!‬
‫החוצה! סוטה! צא מפה!‬
‫צא מפה!‬
‫תראי, אפשר להכניס לכאן‬ ‫לפחות שלושה אנשים במקביל.‬
‫אוכל להוריד אותם במעלית.‬
‫אתה בטוח שנוכל להסתתר פה?‬ ‫-אנחנו לא מסתתרים.‬
‫שיט!‬
‫נעלי האספדריל.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫אוקיי, הנה. אלה בשבילם,‬
‫ואת השאר תסתיר, אוקיי?‬
‫תודה.‬ ‫-תודה לך.‬
‫ואחר כך?‬
‫אני אמצא אותך. איפה שלא תהיי.‬
‫יופי.‬
‫מה אתה עושה? לאן אנחנו הולכים?‬ ‫-אתה תראה.‬
‫אני לא יכול להמשיך.‬ ‫לא סיימתי לכתוב את ספרי. אני צריך לכתוב.‬
‫מר בנימין, הרעיונות שלך נמצאים כאן!‬
‫וחייך שווים יותר‬ ‫מכתב יד ארור אחד, אתה מבין?‬
‫כן.‬
‫שיט.‬
‫קדימה.‬
‫בוא איתי.‬
‫רגע, אני לא רואה כלום.‬ ‫-דממה! שקט!‬
‫איפה אנחנו?‬
‫ברוכים הבאים למארסיי האמיתית.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫קדימה!‬
‫היי.‬
‫תודה.‬ ‫-ולטר בנימין, ג'וליוס ברגר, ליזה פיטקו.‬
‫בואו איתי.‬
‫כאן וכאן.‬
‫אנדרה, מקס, ז'קלין, פשוט תישארו פה,‬
‫ואני איכנס ראשון.‬
‫מה זה המקום הזה?‬
‫אתה חולם, מקס.‬
‫חלמתי שאני מזוודה.‬
‫זה לא היה חלום. זה קרה באמת.‬
‫שלום?‬
‫היי.‬
‫וריאן.‬
‫לא, באתי רק כדי לבקש טובה. זה מקרה חירום.‬
‫לא באת לבד?‬
‫שלום! אני מרי ג'יין גולד.‬ ‫אני עובדת עם וריאן.‬
‫לאבגרוב. תומאס לאבגרוב.‬
‫משטרת מארסיי פשטה על המלון שלנו,‬
‫ולא ידעתי לאן לקחת את הפליטים.‬
‫זה הבית שלך?‬ ‫-בינתיים.‬
‫וכמה אנשים גרים פה?‬ ‫-אחד.‬
‫אחד? כמה חדרי שינה יש לך כאן?‬
‫עשרה? חמישה עשר?‬
‫לפחות.‬ ‫-אז נוכל להישאר כאן הלילה?‬
‫תישארו כאן כמה שתרצו.‬
‫לא, לילה אחד זה כל מה שנצטרך.‬
‫כמה תגבה מאיתנו?‬ ‫-רק שנייה...‬
‫וריאן, תחשוב על זה עד הסוף.‬ ‫תחשוב כמה אנשים נוכל להסתיר פה.‬
‫בני הזוג ברטון ומקס ארנסט כבר איתנו.‬ ‫נוכל להכניס את המאהלרים, את המאנים,‬
‫אפילו את הלוינים והילדים של פרייברג,‬ ‫ולקח לנו רק 20 דקות להגיע הנה מהנמל.‬
‫הוועדה לא תאפשר לנו לחיות בווילה פרטית.‬
‫הוועדה בניו יורק!‬ ‫הם לא צריכים לדעת איפה נגור.‬
‫חלק מאנשינו מבוקשים על ידי המשטרה.‬ ‫אולי גם אנחנו בעצמנו פליטים עכשיו.‬
‫אז נסתתר לעיני כל.‬ ‫הווילה הזאת מושלמת עבורנו.‬
‫זה לא הוגן לסכן את תומאס‬ ‫אם הוא לא מעורב בעבודתנו.‬
‫נוח לי למדי עם סכנה, למען האמת.‬
‫אני מתעקש שתישארו.‬ ‫-מעולה, העניין סגור.‬
‫אתה רוצה לערוך לנו סיור?‬ ‫-אחרייך.‬
‫חבקו את הקוצים הקהים, הדוקרניים שמתחת.‬
‫בנעלי הבית שלו, חילזון איבד את שריונו,‬
‫אבל הוא מצא תיבת דואר.‬
‫הגשם יורד הפוך.‬
‫הזרמים מעיפים אותו, כמו סרטי קישוט.‬
‫העננים האפורים-שחורים‬ ‫משתקפים על עור הסרדינים.‬
‫מרומים, תחת השפעת כאביהם החולייתיים!‬
‫הכול בסדר?‬
‫אתה בסדר?‬
‫הם פגעו בך?‬ ‫-לא.‬
‫הם ניקו את המקום.‬
‫לא לגמרי.‬
‫הכול מוכן?‬ ‫-כולם הלכו לישון.‬
‫מרי ג'יין.‬
‫אני חושב שנצטרך אפילו יותר כסף ממה שחשבנו.‬
‫אנחנו צריכים משרד חדש,‬ ‫הסעות בתוך העיר ומחוצה לה...‬
‫זו לא בעיה.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-אל תדאג.‬
‫אני אטפל בזה, וריאן.‬
‫תודה.‬
‫זה מרגיש ממש טוב שכולם ישנים במיטות הלילה,‬
‫אז תודה, תומאס.‬
‫תזכיר לי שוב איך אנחנו יודעים‬ ‫שאתה לא מודיע של הגסטפו?‬
‫אני?‬
‫גדלתי בקיבוץ.‬
‫טוב, פיה שמופיעה עם וילה ריקה בעת משבר‬
‫עוד עלולה להתברר כזאב.‬
‫לא, תומאס נתקע באירופה כמו כולם‬ ‫כשהמלחמה התחילה.‬
‫האיש הזה הוא לא מודיע של הגסטפו.‬
‫פיה, אולי.‬
‫לא, ברצינות,‬
‫אני מכיר אותו.‬
‫איך?‬
‫איך שניכם מכירים?‬
‫לפני חמש שנים, בברלין,‬
‫יהודי חף מפשע‬ ‫הותקף באכזריות על ידי נאצים בבר.‬
‫היינו שני היחידים שניסו לעזור.‬ ‫-הוא רק שתה בירה, והם תקעו לו סכין ביד.‬
‫דם...‬
‫האמת שכתבתי על זה לניו יורק טיימס,‬ ‫והם קברו את זה.‬
‫זה היה...‬
‫הרגע בו הבנתי שהמלחמה הזאת תהיה...‬
‫שונה מכל מלחמה אחרת.‬
‫אפשר לעזור איכשהו?‬
‫לא, תודה. הכול בסדר, שב.‬
‫זה לא גדול, אבל זה נוח.‬
‫הדבר היחיד שחסר אלה הבישולים של אימא שלנו.‬
‫תודה, פול.‬
‫אחי, לא הראית לו את החלק הכי טוב.‬
‫היה לך יום ארוך.‬
‫זה יותר טוב.‬
‫אנחנו לא יכולים להמשיך לעשות את זה.‬
‫זה קשור לאשתך?‬
‫לא. איילין יודעת בדיוק מי אני.‬
‫זאת מרי ג'יין וכל שאר האנשים‬ ‫שנמצאים ממש בחדרים הסמוכים‬
‫ובחדרי שינה לאורך כל המסדרון הזה.‬
‫אני צריך שתדע להפריד‬ ‫בין שני הצדדים האלה של חיי.‬
‫שני הצדדים של עצמך?‬
‫אני מתכוון לצד האישי ולצד המקצועי.‬
‫כי מה הם יחשבו?‬
‫הקירות כאן עבים מאוד.‬
‫לא, אני רציני.‬
‫בסדר.‬
‫מיס גולד, אני ממש מצטער, אבל הסכום בחשבונך‬ ‫לא מכסה את הכמות שביקשת למשוך.‬
‫אבל מועבר אליי כסף פעם בשבוע‬ ‫מהבנק הלאומי השני בשיקגו.‬
‫שום דבר לא הועבר השבוע.‬
‫אה. טוב, אני בטוחה שזו רק אי הבנה.‬
‫ובזמן שאפתור את זה,‬ ‫אולי תוכל לתת לי במקדמה מזומן?‬
‫חוששני שזה בלתי אפשרי.‬
‫סליחה?‬ ‫-אין לך כסף בחשבון.‬
‫אני לקוחה מוערכת בבנק הזה כבר חודשים.‬
‫בינתיים, זה כל מה שנשאר לך.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה!‬
‫אלוהים.‬
‫נראה לך שהם מצאו את מה שהם חיפשו?‬ ‫-אני מקווה שלא.‬
‫כן.‬
‫אתה יכול לעזור לי עם זה?‬ ‫-כן.‬
‫רק...‬
‫מקס ארנסט.‬
‫דרכונים.‬
‫הרשימה?‬
‫כן.‬
‫לפני כמה שנים‬ ‫טיילנו ברכבת לכל אורך הריביירה.‬
‫מחלקה ראשונה.‬ ‫משרד עורכי הדין שלי הצליח מאוד בעסקים.‬
‫הרגשתי כאילו אני על גג העולם.‬ ‫מי ידע שהכול יכול להידרדר כל כך?‬
‫לא אני.‬
‫הציעו לי עבודה בפלשתינה ב-1993,‬
‫אבל סירבתי. לא רציתי לגור במדבר.‬
‫אולי קיבלתי החלטה שגויה.‬
‫הרבה החלטות שגויות‬ ‫הובילו את כולנו לרגע הזה.‬
‫החלטות שגויות,‬
‫שפורשו שלא כהלכה כנרטיב של קידמה.‬
‫אני מנסה לא להביט לאחור.‬
‫אבל זה כל מה שאני יכול לעשות.‬
‫כל עוד תלך קדימה!‬
‫כשאנחנו הולכים קדימה,‬ ‫אנחנו משאירים תילי הריסות.‬
‫לא יותר מזה.‬
‫ההיסטוריה‬
‫היא הרוח שדוחפת אותנו קדימה,‬ ‫והופכת את כל מה שנקרה בדרכה להריסות.‬
‫בוא.‬
‫תן לי לעזור לך.‬
‫תודה.‬
‫מאיפה אתה?‬
‫ברלין, במקור.‬ ‫-אה, ברלין.‬
‫עזבתי ב-33'.‬
‫לאן הלכת?‬
‫בהתחלה אחותי הגדולה, אורסולה,‬ ‫ואני נסענו לפריז,‬
‫ואז לטריאסטה, לונדון, סביליה,‬
‫ושוב חזרה לפריז.‬
‫ושאר המשפחה שלכם?‬
‫ובכן, אבי מת ממש לפני שהיטלר עלה לשלטון.‬
‫ו... טוב, לפי מה ששמעתי בפעם האחרונה,‬
‫אימי ואחותי הקטנה, אווה,‬ ‫היו בדרכן ללונדון.‬
‫אבל האמת היא...‬
‫שאני לא יודע אם הן הגיעו.‬
‫ואני גם לא יודע איך לברר.‬
‫אולי אני לא רוצה לברר.‬
‫אם תמשיך ככה,‬ ‫לא נספיק לחצות לפני עלות השחר.‬
‫מצטער, אני לא יכול ללכת מהר יותר.‬
‫אז עדיף שנחזור.‬
‫כל הדרך חזרה לבניולס?‬
‫יש בית אבן שנוכל לישון בו.‬
‫עברנו אותו לא מזמן. זה לא רחוק.‬
‫אני לא יכול לחזור לבית ההוא.‬ ‫אני מעדיף להישאר כאן בלילה.‬
‫כאן?‬
‫ממש כאן.‬
‫נאסוף אותך עם עלות השחר.‬
‫לילה טוב.‬
‫זה אף פעם לא משפיע עליך?‬ ‫-מה?‬
‫יש אנשים שגוועים ברעב‬ ‫וישנים על החוף עשרה מטרים מפה.‬
‫המדינה הזאת מתחרבנת, סליחה על השפה.‬
‫לא פלא שאביך רוצה אותך בבית.‬
‫אין להם שמפניה כזאת בשיקגו.‬ ‫-לכן את עדיין כאן?‬
‫דיברת איתו?‬
‫עדיין לא.‬
‫מה הוא אמר כשלא הגעת?‬
‫הוא ניתק אותי.‬
‫אתה מוכן לדבר איתו, בבקשה?‬ ‫תגיד לו שאין לו מה לדאוג.‬
‫הבעיה היא שאני מסכים איתו.‬
‫אתה באמת רוצה שאעזוב, גרהאם?‬
‫אני?‬ ‫-כן.‬
‫לא תתגעגע אליי כשלא אהיה פה?‬
‫מר בנימין.‬
‫מר בנימין?‬
‫מר בנימין!‬
‫מה קורה פה?‬
‫לקחתי קצת מורפיום,‬
‫כדי להצליח להירדם.‬
‫לא כדאי לך להתעסק עם החומר הזה.‬
‫אל תדאגי, אני יודע בדיוק מה אני עושה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אז...‬
‫בואו נלך.‬
‫מר בנימין.‬
‫איפה היית?‬
‫עבדתי.‬
‫איך הגעת לכאן?‬
‫עם וריאן.‬
‫אנחנו...‬
‫מצאנו משרד אתמול.‬
‫ריהטנו אותו והכול. הוא מוכן לעבודה.‬
‫כבר התחלנו לקבוע ריאיונות.‬
‫השמועה מתפשטת.‬
‫מעולה.‬
‫כן.‬ ‫-אז אתה נכנס?‬
‫את גרה כאן עכשיו, אבל לא היית כאן בלילה.‬
‫אני גרה כאן, אלברט,‬ ‫וגם אתה מוזמן לגור כאן.‬
‫כן, ברור.‬
‫באחוזה שנמצאת במרחק חצי שעה‬ ‫מכל האנשים שאנחנו מנסים לעזור להם.‬
‫אולי פשוט נוח לי יותר במקום כזה מאשר לך.‬
‫כאן יש רק 26 חדרים,‬ ‫ובבית בו גדלתי יש 30, אז...‬
‫אם-ג'יי, היי.‬
‫בבקשה. את יכולה פשוט...‬
‫אני...‬
‫באתי לכאן כדי לראות אותך.‬
‫אני פשוט ממש חייבת להתרחץ עכשיו.‬ ‫-אוקיי, ברור. כן.‬
‫ויזות מעבר, בבקשה.‬
‫משהו לא בסדר.‬
‫תישאר רגוע.‬
‫הגבול נסגר אתמול בבוקר. איך הגעתם הנה?‬
‫הצרפתים נתנו לנו לעבור.‬
‫יש מלון סמוך לכאן.‬ ‫תישארו שם עד שהעניין ייפתר.‬
‫קדימה!‬
‫אלוהים, אני צריכה סיגריה.‬
‫אפשר לקבל אחת?‬
‫תודה.‬
‫איך היה הלילה שלך?‬
‫אל תעמידי פני ביישנית.‬ ‫את נראית כמו אישה מודרנית.‬
‫אישה מודרנית עם מצפון פרסביטריאני.‬
‫אבי הקפיא את הקרן שלי. אין עוד כסף.‬
‫למה?‬ ‫-הוא מנסה להכריח אותי לחזור הביתה.‬
‫הוא מתגעגע אלייך עד כדי כך?‬
‫לא ממש. לא, הוא רק חושש למוניטין שלו.‬
‫חס וחלילה שהבת שלו‬ ‫תסתובב במארסיי עם ההמונים המלוכלכים.‬
‫אתה יודע מה יקרה אם אחזור הביתה?‬
‫אימא שלי תגרד את קרקעית אגם מישיגן‬
‫כדי למצוא כל גופה או גרוש‬ ‫שיהיה מוכן להתחתן עם בתה, הרווקה הזקנה.‬
‫ואז אבלה את שארית חיי במועדון,‬
‫ואשחק ברידג'.‬
‫אבל אם אחזור הוא יפשיר את הקרן שלי,‬
‫ואוכל לשלוח לווריאן כסף משיקגו.‬
‫אוכל לעזור לשלם על המשרדים החדשים,‬
‫אוכל להאכיל כאן את כולם,‬ ‫אוכל לרכוש כרטיסי רכבת ו...‬
‫לא יודעת, אולי ועדת החילוץ‬ ‫צריכה כסף יותר משהיא צריכה אותי.‬
‫אני לא ממש בטוח לגבי זה.‬
‫בבקשה אל תגיד לווריאן.‬
‫אני מבטיחה שאמצא פתרון כלשהו‬ ‫לפני שאיאלץ לאכזב אותו.‬
‫אולי את לא חייבת.‬
‫לא חייבת מה?‬
‫לחזור הביתה,‬
‫או לאכזב מישהו.‬
‫מר בנימין.‬
‫כתב היד שלי...‬
‫חייב להגיע לאמריקה.‬
‫תשמרי על תיק המסמכים שלי, בסדר?‬
‫אתה תיקח את תיק המסמכים הזה לאמריקה בעצמך,‬ ‫מר בנימין.‬
‫איתי או בלעדיי.‬
‫את מבטיחה לי?‬
‫אני מבטיחה.‬
‫נולדתי בבולגריה,‬ ‫אבל עברתי להמבורג אחרי התיכון.‬
‫הכרתי את אשתי, יאנה, באוטובוס.‬
‫הייתי צריכה לעזוב לצרפת, יחד עם שכניי,‬
‫אבל עכשיו אני לא יודעת איפה הם.‬
‫נולדתי בלי כלום.‬
‫בכל עבודה בה עבדתי, הייתי הכי טוב.‬
‫ואז בניתי מפעל משלי, ואז עוד אחד.‬
‫התייחסתי לעובדיי בכבוד.‬
‫שילמתי מיסים.‬
‫גרתי עם אחותי. אני עובדת בבית.‬
‫יום אחד אמרו לי שהם באים לחפש אותנו.‬ ‫-בעלי ובני נהרגו בפלישה הנאצית.‬
‫מסיבה כלשהי, הם הותירו אותי בחיים.‬
‫וכולם מתו. אחי,‬
‫אחותי,‬
‫אימי.‬
‫ואני לא יודעת מה קרה לאחי.‬
‫את אמנית מקצועית,‬ ‫פוליטיקאית או אקדמאית שפרסמה מאמרים?‬
‫לא.‬ ‫-אני אירופאי. כולנו אירופאים.‬
‫אני תופרת.‬
‫אני אימא.‬
‫וההורים שלנו מתים.‬
‫אין לי משפחה עכשיו.‬ ‫-תוכל לעזור לי?‬
‫תוכל לעזור לי?‬ ‫-אני חייבת להגיע לאמריקה.‬
‫אעשה שוב הכול כדי להציל את משפחתי.‬
‫תוכל לעזור?‬ ‫-תוכל לעזור לי?‬
‫תוכל לעזור לי?‬ ‫-עזור לי.‬
‫אני רק צריך מקום בטוח‬ ‫עד שכל הטירוף הזה יסתיים.‬
‫תוכל לעזור לנו?‬
‫אתה אמן מקצועי, פוליטיקאי‬ ‫או אקדמאי שפרסם מאמרים?‬
‫אפשר ללוות עיפרון?‬
‫בבקשה.‬
‫מה אתה חושב?‬
‫זה מאוד מוצא חן בעיניי.‬
‫אני לא מצייר רק קריקטורות.‬ ‫אני יכול לצייר כל דבר.‬
‫אני לא יודע אם נוכל לעזור לך.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אולי אוכל לעזור לכם.‬
‫למדתי בבית ספר לאמנות.‬ ‫הייתי הכי טוב בכיתה.‬
‫אני מצטער, אתה מוכן לסלוח לי לרגע?‬
‫וריאן?‬
‫כן?‬ ‫-מישהו מהקונסוליה התקשר.‬
‫פטרסון?‬
‫אחד מסגניו.‬
‫הוא אמר שזה דחוף.‬
‫את בטוחה שזו לא מלכודת?‬
‫הספרדים נותנים לנו ללכת.‬
‫אנחנו חייבים לעלות על הרכבת‬ ‫לפני שהם יתחרטו.‬
‫איפה מר בנימין?‬
‫מר בנימין!‬
‫תתעורר! הם נותנים לנו ללכת!‬
‫מר בנימין, תתעורר!‬
‫ולטר...‬
‫"במצב בו אין מוצא נראה לעין,‬
‫"אין לי ברירה אלא לשים לזה סוף."‬
‫לעזאזל!‬
‫"חיי הגיעו לקיצם‬
‫"בכפר קטן בפירנאים,‬ ‫בו איש אינו יודע מי אני."‬
‫ליזה,‬
‫הרכבת שלנו.‬
‫אתה צודק.‬
‫מר פריי.‬
‫אני מזהה אותך.‬
‫סגן הקונסול?‬
‫בינגהאם. הייראם בינגהאם.‬
‫תודה שאתה נפגש איתי כאן.‬ ‫רציתי להבטיח שאיש לא יוכל לצותת לנו.‬
‫איך אפשר לעזור? עליי לחזור לעבודה.‬ ‫-כמובן.‬
‫רציתי להסביר לך‬ ‫את המדיניות החדשה שלנו באופן אישי.‬
‫מדיניות חדשה?‬
‫אלוהים, אנחנו מתקשים להסתדר עם הקודמת.‬
‫רק תקשיב לי.‬
‫אנחנו מאוד עמוסים.‬ ‫החדשות הטובות היחידות שיש לי‬
‫הן שהוצאנו אמש את ולטר בנימין.‬ ‫-ובכן, אלה חדשות טובות מאוד.‬
‫מר פטרסון לא יודע שאני כאן.‬
‫מעתה והלאה,‬
‫מדיניות הוויזה החדשה שלנו‬ ‫היא שתבוא ישירות אליי.‬
‫למה?‬
‫פטרסון לא מזדהה עם המטרה שלכם.‬ ‫הבוקר הוא אמר לי, ואני מצטט,‬
‫"בלי תומכי קומוניזם, שבויי מלחמה בריטים‬ ‫או יהודים. אני צריך לאיית לך את זה?"‬
‫אני לא יודע מה אתה שומע מניו יורק.‬
‫ובכן, אני יודע שמשלוח הילדים לאנגליה בוטל.‬
‫ואין כל רצון מצד המדינה‬ ‫לקלוט ילדים פליטים.‬
‫אשתי הייתה באיזו מסיבה בוושינגטון לאחרונה,‬ ‫ואחד מאנשי החברה הגבוהה שם התבדח על כך.‬
‫"אלף ילדים יהודים?‬
‫"טוב, הם פשוט יגדלו להיות‬ ‫1,000 מבוגרים מכוערים",‬
‫היא אמרה.‬
‫אתה יודע, ממשלת גרמניה מתעכבת בכוונה,‬
‫כי לאיש לא אכפת שנפרצו שערי הגיהינום.‬
‫תצטרך לעבוד מהר‬ ‫ולהוציא מייד כמה שיותר אנשים.‬
‫כן, ספר לי על זה.‬
‫טוב לדעת שעדיין‬ ‫נותרו לנו כמה חברים בקונסוליה.‬
‫לא חברים, מר פריי.‬
‫רק אני.‬
‫אל תהיי לחוצה.‬
‫הבוס שלי יענה על כל השאלות שלך.‬
‫איפה הוא?‬
‫ממש כאן.‬
‫מרי ג'יין,‬
‫תכירי את מרגו.‬
‫שלום.‬
‫את מעשנת?‬
‫לא, תודה.‬
‫חבל.‬
‫יש עוד במקום ממנו זה בא.‬
‫תעבדי איתנו.‬
‫לעבוד איתכם?‬
‫כמרגלת?‬
‫לא הוכשרתי לכך.‬
‫לא?‬
‫את בהחלט יודעת לכופף את עצמך סביב גבר‬
‫כך שהוא ירגיש בנוח, אפילו אם את לא.‬
‫סליחה, מה?‬
‫לוודא לחלוטין‬ ‫שלא תתפסי יותר מדי מקום בחדר?‬
‫מה לגבי לבלוע את רגשותייך כשהם לא נוחים,‬
‫או לנצור את לשונך כשאת רותחת מזעם?‬
‫אני מנחשת שאת זוכרת‬ ‫תאריכי יום הולדת של אנשים,‬
‫את השירים האהובים עליהם‬ ‫וכל מיני פרטים אישיים אחרים,‬
‫בלי שביקשו ממך לעשות זאת.‬
‫אני טועה?‬
‫תודה.‬
‫ואם תנסי להגיד לי‬ ‫שאת לא מסתירה את האינטליגנציה שלך‬
‫במצבים בהם היא עלולה להיתפס כמאיימת,‬
‫ובכן...‬
‫לא אאמין לך.‬
‫הייתי אומרת שבילית את כל חייך‬ ‫בהכשרה לזה, מיס גולד.‬
‫כמו כולנו, לא?‬
‫- אל מעבר לאוקיינוס -‬
‫- בהשראת הרומן מאת ג'ולי אורינגר -‬
‫- סדרה זו היא יצירה בדיונית‬ ‫בהשראת אנשים ואירועים אמיתיים. -‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬