I ara, les notícies d'Europa.
Amb la retirada de l'exèrcit britànic,
els nazis controlen el canal de la Mànega,
la costa atlàntica i el nord de França,
fent que molta gent marxi de París cap a la zona lliure del sud.
L'últim port lliure, el de Marsella, s'omple de refugiats de tota Europa,
que busquen desesperadament visats i diners per embarcar cap al nou món.
MARSELLA, 1940
Li ha arribat això avui amb el meu correu.
Va, que no mossega.
El meu pare em demana que torni a casa, a Chicago.
M'ha comprat un bitllet per a demà a la nit.
L'hi ha demanat de bones maneres des que els nazis van arribar a París.
Doncs ja no. Amenaça amb tancar-me l'aixeta.
No és comprensible?
La seva filla és a Marsella durant la guerra amb enemics de Hitler.
Els intento salvar la vida.
Srta. Gold, porti's bé.
Torni a casa i casi's amb un bon noi, com tothom.
I vostè per què no se'n torna?
Soc aquí per feina.
I jo també.
Són algunes de les ments més brillants d'Europa,
i seria una sort tenir-les als EUA.
- Sap què és brillant dels EUA? - Vostè dirà.
Els martells. N'hi ha de 50 tipus diferents, als EUA.
- Cinquanta. - Què li passava al primer?
Res, i ja estan treballant en el 51è.
És l'enginy americà.
Aquests intel·lectuals europeus només es miren al melic.
Miri qui parla.
De debò té tantes ganes d'ajudar? Enviï diners des de Chicago.
Parlaria amb el meu pare per mi?
El considera un home de sentit comú.
Potser.
Si em disculpa, he d'anar al bany.
Té, per a tu.
El noi ni l'ha tocat.
Intentes marxar de Marsella?
I qui no?
Hem marxat els dos de París.
Et puc posar al vaixell de demà a Nova York, l'MS Rex.
Aconsegueixes visats?
No, però si hi vas a les sis del matí,
estaran carregant mercaderies al vaixell.
Parla amb el Lionel, et pot colar.
D'estranquis?
Sí.
Viatjo amb el meu germà.
Doncs li pagaré al Lionel per als dos.
Per què?
Tinc els diners, ho puc fer. Importa el motiu?
Mira, si has de parlar amb mi, em trobaràs aquí.
Treballo amb el Comitè de Rescat d'Emergència a l'Hotel Splendide.
Si et neteges, podràs pujar a la coberta quan salpi el vaixell
i ningú no se n'adonarà.
- S'ha...? - Ah, m'he arreglat els cabells.
Li agrada?
- Bon dia. - Bon dia.
- Hola, Paul. - Mary Jayne.
Entrega especial per a la Srta. Gold.
Li pots fer arribar això al Lionel? En tinc dos més per al vaixell.
Cap problema.
El Dagobert.
- Hola. - Hola.
- Aquí té el dinar. - Gràcies.
Gràcies.
Varian Fry.
- Passi. - Gràcies.
- Com va el Comitè de Rescat? - Comitè de Rescat d'Emergència.
Cada cavaller parla de les seves armes. Jo sempre me n'oblido.
Avui he vist la Srta. Gold.
És fonamental per a l'operació.
És una nena consentida que no sap res del món real,
però els diners del pare són fonamentals.
Que no faltin.
Senyor Patterson.
Per què està bloquejant el visat del senyor Benjamin?
- És una qüestió de vida o mort. - Sempre ho és.
En aquest continent, des de la guerra de Troia que es maten.
La guerra de Troia era per amor. Als nazis només els mou l'odi.
Això no és cosa seva.
Els EUA són neutrals en aquesta guerra, no ho oblidi.
Vostè i jo som a França en temps de guerra perquè ho permeten els francesos.
No n'hi ha gaires més que vulguin ser aquí.
La meva dona no va voler venir.
Així que, què hi fa vostè aquí, senyor Fry?
S'avorria a casa?
El matrimoni no funciona?
Estan arruïnant la vida a gent innocent, senyor Patterson.
Els estan posant a la presó sense motiu.
Fins i tot matant.
La setmana passada, dos de la llista es van suïcidar.
Aquests refugiats necessiten ajuda i ningú no mou un dit.
No em cal cap altre motiu.
Com a estatunidenc, espero que es comporti a Marsella.
Faci'm el favor i gestionaré el visat del Sr. Benjamin.
Gràcies.
Si us plau, deixi el menjar fora. Gràcies.
Sr. Benjamin, soc jo, la Mary Jayne.
Alliberi'm d'aquest purgatori.
L'MS Rex és al port, a punt per portar-lo a Nova York.
Però què fa?
Sr. Benjamin, és que fa molta olor de maria.
Si els francesos em troben, m'enviaran als camps,
i no hi puc tornar.
Entenc.
De debò.
Berlín era un paradís i l'han destrossat.
Si us plau, no ho toqui.
És l'únic que em queda del meu passat.
Té molta sort, vostè.
Pot tornar a casa.
Jo no ho tinc tan clar.
Veniu.
Anem.
Va, compartim halah.
- Pensava que éreu jueus, com tothom. - Ho som.
Ho érem, però mai no...
Era cosa dels nostres pares.
Era cosa dels vostres pares,
però sou prou jueus per a Hitler?
Sí.
Gràcies.
La meva filla m'espera a Nova York.
Volia que marxés d'Alemanya amb ella.
Fa dos anys, d'això.
I per què no se'n va anar?
Per ruc.
I per orgull.
Té els documents per marxar?
No, encara no.
Però tinc una esperança profunda i molta fe en Déu.
I...
Persistència.
Si Abraham va sobreviure les deu proves,
nosaltres sobreviurem això.
- Hola. - De tu parlàvem.
Carai, quina rebuda.
I el teu vestit?
De debò, què és això?
- Has tornat a la platja? - No.
Ja tenim prou feina aquí.
Troba les 200 persones de la llista aprovades pel Departament d'Estat
i posa-les en vaixells.
Mentre el govern dels EUA bloqueja tots els visats?
Quanta gent tenim amagada en aquest hotel?
Al pobre Sr. Benjamin li acabarà agafant un atac.
Hi estic treballant.
El MoMA treballa en l'Ernst i el Breton.
Quant fa que ets a Marsella, Varian?
Dos mesos?
I en tot aquest temps,
quanta gent de la famosa llista del comitè has aconseguit rescatar?
Massa poca.
Onze persones. Només onze.
Et penses que no ho sé?
No he fet ni una desena part del que he de fer.
I la meva dona ja em demana que torni.
Ho sento, però és que el port és ple de gent desesperada.
No ets l'única a qui li preocupa.
Però no som la màfia.
Hem de concentrar els recursos.
Els meus diners.
Sí, els teus diners.
El meu temps.
I el de la Lena.
Si no ens concentrem en aquesta llista de gent per rescatar,
no aconseguirem res.
Saps quina cara té?
Lionel?
Lionel!
Ens envia una dona.
Mary Jayne Gold.
Només ha pagat per a dos.
Escolteu.
Agafeu la barca i afanyeu-vos per arribar a la popa del vaixell.
Allà us diran on us heu d'amagar. Entesos?
D'acord.
Els passatgers amb documentació embarquen al port.
Però vosaltres embarcareu ara, amb les mercaderies.
Quedeu-vos a la bodega fins que llevin l'àncora. Queda clar?
Ell no ve?
Merda.
No.
- Policia. - No us atureu.
No tenen permís per embarcar.
Estan detinguts.
Ursula, hem de saltar.
Treu-te l'abric.
O pesaràs massa.
Sap nadar?
Corre.
Ursula!
- Estan detinguts. - Ursula!
Albert!
El veus?
- No sé on és. - Miro per sota. Queda't aquí.
Albert?
Albert!
Volies nedar fins als Estats Units?
Seria més fàcil que aconseguir un visat.
Almenys no m'he mort.
Un home gran s'ha ofegat.
Segells per sortir, documentació per entrar,
visats de trànsit...
Els nazis s'han inspirat en Kafka.
Gràcies.
Una americana ens ha intentat ajudar, però...
Americana?
Oblida-te'n.
Ens hem d'ajudar mútuament.
Senyor Benjamin, li asseguro que el traurem d'aquí.
No podíem saber que aniria així...
Què està passant?
- La policia ha fet una batuda a l'MS Rex. - Com?
Han enxampat refugiats entrant a la bodega.
Han bloquejat el vaixell.
Pots agafar el gos?
- Ho sento, me n'he d'anar. - Mary Jayne.
Moriré en aquest país de mala mort.
Així està bé?
No.
Totes en marxa.
Què està passant?
Tu segueix caminant.
Com ens podem ajudar mútuament?
Digues.
Ens l'has jugat?
No, et juro que no. Pensava que funcionaria.
Us he pagat la fiança.
Ho sento.
El teu germà hauria de ser aquí.
Han vist el meu germà?
És alt, amb els ulls blaus.
Sí, crec que l'han apartat quan sortíem.
- Segueix dins? - Sí.
El meu germà segueix dins. Si us plau, ens has d'ajudar.
He trobat un pas sense vigilància per les muntanyes.
Pels Pirineus? A peu? És impossible.
Me'n vaig ja. Vens o no?
Si us plau, deixa'm compensar-t'ho.
Ha trobat un pas a Espanya per la muntanya.
- Com? - Qui és?
Pots confiar en mi. Vull ajudar.
El camí comença aquí, a Banyuls-sur-Mer.
Però no puc...
- No puc deixar l'Albert aquí. - L'esperaré.
- De debò? - Espera, un segon.
De debò hi podem confiar?
Ensenya'm el mapa. M'asseguraré que us trobi, sí?
No el podem esperar.
La policia comença a patrullar a l'alba, i disparen sense pietat.
M'asseguraré que arribi a temps, us ho prometo.
D'acord, just a sota de Banyuls-sur-Mer hi ha una casa de pedra.
Allà, gires a la dreta, sí? I quan arribes a les vinyes...
Hirschman, senyor.
Un cognom alemany antic.
Difícil.
Potser perquè està escrit diferent a cada passaport.
Quin és el de veritat?
O són tots falsos?
Va lluitar a Hannut?
Lluitar a Hannut.
Ah, sí.
Encara no sé com va acabar tot tan malament.
Jo vaig combatre.
A la divisió estrangera d'infanteria.
A l'est de París.
D'aquí surt el meu passaport francès.
El general Georges me'l va donar personalment.
Vaig fer servir aquest
per lluitar pels republicans a Espanya.
Aquest d'aquí em va portar a Itàlia a estudiar Economia
fins que els feixistes em van fer fora.
I aquest...
em va deixar sortir d'Alemanya el 33.
Doncs quina és la seva identitat real?
Si pregunta als nazis, cap.
No creuen que mereixi una identitat.
Una americana li ha pagat la fiança.
L'he aturat per falsificar documents, però...
no veig res de fals en vostè.
Senyor, si us plau.
M'ha dit que sortiria fa dues hores i ja fa que espero...
Perdoni, és l'Albert Hirschman?
- Jo soc la Mary Jayne. - Ho sé, l'americana.
I la meva germana?
T'he d'explicar unes quantes coses,
però fem molt tard.
No arribaràs.
Et puc portar en cotxe.
- Et porto. - No has de ser enlloc més?
Quants anys tens?
Vint-i-cinc.
I tu?
Això no es pregunta.
I què fas?
Què faig?
Professionalment.
Vaig estudiar Economia.
Però fa tant que fujo dels nazis, que suposo que...
soc un refugiat professional.
I jueu.
Sí, ser jueu mai no havia significat res per a mi,
però ara és el que més importa.
Tu què fas?
Doncs... el que puc.
Tinc un cotxe.
Un Mercedes, Déu n'hi do.
La gent creu que no pot fer res per ajudar i no fa res.
La majoria no espera que noies americanes riques i guapes facin res.
Estic perdent un avió a Chicago per portar-te a la frontera d'Espanya.
Què t'espera a Chicago?
Res.
El que la gent assumeix de tu pot ser útil si saps com aprofitar-ho.
Ostres.
Tu fes-te la noia americana.
Sí, i tu què faràs?
Hola. Documentació.
Sí, senyor. És clar.
Disculpi, senyor.
Tenim pressa.
Pressa...
Ah, i per què tenen pressa?
Acabem de menjar ostres.
Ah, ostres.
D'acord, circulin.
- Gràcies. - De res.
Deixa'ls passar.
Paul.
Cap novetat?
Encara no.
La seva dona deu ser xerraire. Cada dia una carta.
Està casat, Paul?
Encara no. Només jo i el Petit, i la nostra mare a Ouidah.
- On és això? - A l'Àfrica Occidental.
Ara és la colònia de Dahomey, però abans era un regne.
Vol que torneu?
- En té prou que hàgim deixat l'exèrcit. - Estic estalviant-ho tot per tornar.
Vol tornar.
Jo vull acabar els estudis. Tinc plans de futur.
D'on ve això? No té segell.
Un home l'ha portat aquest matí. Ha dit que era un vell amic.
Té algun mapa de la zona?
Sí, és clar.
Tingui.
Gràcies.
Bé, crec que no poden ser gaire lluny,
perquè ja has escurçat mig camí. Veus?
El que t'espera a Chicago demà s'endurà una gran decepció.
Gràcies.
Thomas.
Benvingut a la vil·la Air-Bel.
De qui és aquesta casa?
És d'un familiar llunyà.
I vius aquí?
Acabo d'arribar.
Estava intentant fer funcionar l'electricitat.
Et vaig enviar una carta a Nova Jersey.
Va contestar la teva dona.
Va dir que estàs salvant els intel·lectuals europeus dels nazis.
Com està anant?
Doncs molt bé, gràcies.
Segueixes mentint molt malament.
- He de tornar a la feina. - Ara?
Estic fent una tasca molt important,
potser per primer cop a la vida.
Et podria ajudar.
I després què? Tornar a desaparèixer cinc anys?
Pensava que t'havien agafat, Thomas.
O pitjor.
Thomas.
No em pots distreure.
Mai.
Ja gairebé som a la frontera espanyola.
- Estàs bé? - Sí.
Acomiada't de França.
- Alto! - Correu!
Aturin-se immediatament!
Alto!
La documentació, tothom!
El pròxim poble és territori espanyol.
No podeu passar sense un segell de sortida francès.
Qui són vostès i què cony es creuen que fan?
Per què han abandonat els seus llocs?
Les zones no controlades de la frontera les controla la Geheime Staatspolizei.
- Geheime Staatspolizei? Això és... - La Gestapo.
La seva presència aquí viola l'Armistici de Compiègne.
Això és la nova França, agents.
Fer accions fora de la seva jurisdicció està penat. Ho entenen?
- Sí. - Doncs vagi-se'n d'una vegada.
Torni-se'n a les oficines.
De pressa.
Hola.
Gràcies.
Des de Barcelona, agafem el bus a Lisboa, no?
Exacte.
Va.
- No puc. - Com?
Me'n torno.
- No. - Sí.
Tu no, eh?
- Escolta'm. - Ho sabia.
Hi ha massa gent a Marsella esperant per marxar.
Ara sabem com ajudar-los.
Un sàbat amb aquell vell i ara ets Moisès?
Ursula...
Acabareu els dos en un camp o morts.
Ursula...
Em vas prometre que et quedaries amb mi.
Ursula.
Si us plau, entén-me.
Et buscaré a Lisboa.
Em sents?
Envia l'adreça a l'Splendide.
Em sents?
Envia l'adreça a l'Splendide!
A Marsella, les autoritats han declarat que, a causa d'una mala gestió
que ha creat una crisi de viatgers clandestins,
una sèrie de detencions i la dificultat d'actuació de la policia,
cap vaixell amb destí a l'oest atracarà a Marsella ni a cap altre port...
Merda!
...fins a proper avís.
De fet, cap port francès rebrà vaixells de passatgers
fins que el perill de...
- Espera. Poden tancar els ports? - Ho acaben de fer.
El govern de Vichy ha ordenat a la policia
l'aplicació de l'article dinou de l'armistici francoalemany.
Què diu l'article dinou?
Tots els refugiats en territori francès s'han d'entregar.
A qui?
Al Reich alemany.
Vas dir que no arribarien a aquest punt.
Això pensava.
Però no poden deportar a ningú, no?
- Poden impossibilitar que marxin... - Ja és impossible marxar.
Però retornar-los? Ara?
Endavant.
Els puc ajudar?
- Busco la senyoreta Gold. - Què hi fas, aquí?
Us presento la Lisa Fittko.
Ha trobat una ruta segura a Espanya pels Pirineus.
- Ha funcionat? - Hi hem passat aquesta nit.
Amb cinc persones que ara són de camí a Lisboa.
Comissari Frot!
Que bé que hagi pogut venir.
Només vull assegurar-me que entén l'article dinou.
Sí, he llegit el telegrama.
Tots els indesitjables s'han d'entregar a petició de la policia local. Rosat?
Marsella és plena de refugiats d'arreu d'Europa.
Soc el cap de la policia, i la meva feina és netejar la ciutat.
Vostè és el cònsol dels Estats Units, Sr. Patterson.
Així que és la seva feina assegurar-se que cap estatunidenc em posa entrebancs.
És clar.
Llavors, què me'n diu del Comitè de Rescat d'Emergència dels EUA?
Tot i les meves indicacions,
vostè ha emès el visat de l'escriptor alemany Walter Benjamin.
Em va dir "escriptors perillosos".
No va explicitar el Walter Benjamin.
Escriu sobre tonteries. Com vol que sigui perillós?
És a la llista negra nazi.
Així que, si se'n va de Marsella mentre estigui jo al càrrec,
el faré responsable a vostè.
Bé, doncs gràcies a Déu, van bloquejar el seu vaixell fa uns dies,
així que segurament és a l'Spendide.
El Walter Benjamin és a l'Hotel Splendide?
Em van dir que hi eren tots, el Benjamin, l'Ernst, el Breton...
Si travessem la frontera de nit, abans que arribi la policia,
podria passar quatre persones dos cops per setmana.
Això és més de cent abans de Nadal.
I no es necessita segell de sortida?
Si ho demanen, els falsifiquem. Això és fàcil.
He de fer que tot sigui legal.
Varian, és la nostra oportunitat. Pensa en quanta gent podem salvar...
I si la policia francesa em persegueix i ho bloqueja tot?
No cal ni que sàpigues res.
Jo m'ocupo del mercat negre i tu te'n desentens.
- No sortirà barat. - Com tot.
D'això me n'ocupo jo.
- I necessitem bitllets de tren, hotels... - Tinc els diners.
- Menjar... - Cap problema.
- D'acord. - D'acord!
D'acord! Bé, doncs, està decidit.
Varian, tu segueixes sent el cap de l'operació.
Lisa, tu ets la força.
- L'Albert és el delinqüent. - Oh, no!
Bé, i tu qui ets?
Jo només soc la banca.
Mereixes més reconeixement.
Endavant.
I tu qui ets?
Paul. Kandjo.
Ell és el cervell.
Tens un telegrama.
Cal fer un pressupost.
Quant per persona?
No crec que s'oposin a compartir habitació.
És fàcil la ruta?
NO TORNES A CASA?
DONCS T'APANYES TU SOLA. PAPA
...tan bon punt puguis. Oi, Mary Jayne?
Mary Jayne, tot bé?
Sí.
Posem-nos a treballar.
INSPIRADA EN LA NOVEL·LA DE JULIE ORRINGER
AQUESTA ÉS UNA SÈRIE DE FICCIÓ INSPIRADA EN PERSONES I FETS REALS
Subtítols: Albert Vilalta