Passasjerer på flygning 532, Saint Louis-Chicago O'Hare, gate 93.
Flyet går nå fra gate C3.
Du var kortere sist jeg så deg.
Du er veldig sen. Jeg har stått her i to timer med skiltet, så hold kjeft!
Jeg har savnet deg også.
Jeg visste ikke at du hadde en bror. Hva heter han?
Kaito.
Han er yngre. Og den som gikk på skolen.
- Smartere, altså? - Moren vår synes det.
Hvordan er han?
Han så opp til meg. Fulgte etter meg overalt.
Jeg pleide å bli sint og be ham om å gå.
Han vil fortsatt bli som meg. Chihara-kai.
Jeg lovet moren vår at han ikke skulle bli det.
Men Hayama har hanket ham inn.
- Få ham ut, da. - Jeg har prøvd.
- Han hører ikke etter. - Prøv igjen. Ikke godta et nei.
- Fall sju ganger, reis deg åtte. - Du høres ut som en japansk bestemor.
- Hva skal du gjøre nå? - Følge mine egne råd.
Skaffe penger og starte på nytt. Ta vare på jentene, Erika og Daichi.
Jeg skal snakke med henne.
Jeg må gå. Seremonien er om noen timer.
Kommer du tilbake?
Er du sikker på at du vil det?
Ja.
Bra.
FYRVERKERI
ANTIKVITETER
- Du er ikke deg selv. - Rart, ikke sant?
Bedre klær. Du pleide å kle deg teit.
Hva gjør du hele dagen? Det har jeg alltid lurt på.
Jakter på nyheter. Holder øyne og ører åpne.
- Så du bestemmer tidene selv? - Ja, mer eller mindre.
Og du har ikke tid til å ringe hjem?
Ok, ok. La oss glemme meg litt. Går det bra?
Det går opp og ned.
Mye ned.
Pappa måtte gi opp "Jeg tror ikke på depresjon".
- Han tror på depresjon. - Det vet jo ikke du.
Du dro før det ble ille.
Jeg har begynt med aktiviteter. Mamma og pappa uroer seg mindre da.
Jeg må be deg om en tjeneste. Skoleavisa.
Kom og snakk med journalistklubben. Jeg stiller spørsmål som:
"Har du en kjæreste i Japan?"
Jeg visste det! Du er gift og har barn, men har ikke sagt noe.
Langt fra.
Velkommen.
Ishida var forsiktig. Han sørget for at alt var stabilt.
Men den der...
Det er midlertidig til Tanaka utnevner en ny oyabun.
Håper helsa hans er god.
Spesielt siden Tozawa er tilbake.
Tozawa vokser.
Jeg føler at vi alle må bøye oss for ham.
Ellers ender det som med Ishida.
- Jeg kondolerer. - Ja, det burde du.
Et råd i sorgen: Sorg kan få en til å handle ubetenksomt.
Du burde stå imot impulsene.
Ta bort hånden.
- Ellers river jeg strupen av deg. - Vi ses.
Den jævelen!
Vi svarer med samme mynt i begravelsen hans.
Sato, be mennene om å bevæpne seg.
Tozawa benekter jo at han sto bak.
Tar du hans side nå?
Angriper vi uten bevis, kan vi få andre gumi mot oss.
Jeg foreslår at vi venter.
Å vente er noe feiginger gjør.
Hvem mener at Sato har rett?
Kaito, hva sier du?
Svar meg!
Som du vil, kashira.
Fostret oyabun oss til å rygge ved frykt?
Eller krever vi hevn når noen angriper oss?
Ja.
Sato...
Føles det umulig å følge mine ordrer?
Nei.
Faen.
Vi har noen flere spørsmål. Det tar ikke så lang tid.
Kan jeg hjelpe?
Er det disse du så?
Ja.
- Var det alt? - Vi ba om signalement sist.
Slo det deg ikke å nevne at de hadde samme tatoveringer?
Jeg hadde opplevd en skuddveksling.
Du sa også at du knapt kjente arkitekten.
Men ifølge avisene hadde dere et forhold.
Hvis dere har politispørsmål, innkall meg til stasjonen.
Miss Porter, vi prøver bare å finne ut av ting.
- Er jeg mistenkt? - Nei.
Men ikke forlat byen uten å informere oss.
Ha en fin dag.
Det begynner så snart jeg kommer inn, ikke sant?
- Hei. Ro deg ned. - Å, vennen!
- Hei, mamma! - Gutten min er hjemme!
Se på deg! Jeg visste ikke om du kom. Planene endret seg hele tida.
- Jeg vet det. Beklager. - Dressen din henger og slenger.
Hva spiser du der? Små skiver rå fisk?
- Det er ikke mat. - Det er agn.
- Jeg spiser. Jeg lover. - Faren din er i hagen.
- Er drikkevarene her? - Ja.
Flott. Sett dem i teltet i tilfelle det begynner å regne.
Ok, bra.
En 60-watts lyspære burde holde.
Forsiktig, gamle mann. Du vil ikke falle på din store dag.
Du ser godt ut.
- Det syntes ikke mamma. - Du vet...
- Kan jeg hjelpe deg med noe? - Jeg har det under kontroll.
Hvor lang var turen?
Jeg passerte datolinjen, så det er som å gå tilbake i tid.
Om det bare var mulig.
- Vask deg. - Ja, det skal jeg.
- Faren deres er glad. - Jeg også.
Jeg går opp og dusjer og skifter.
- Josh. - Mamma. Jake.
Det er fint at du prioriterer familien.
Det kunne vært verre.
ALLE PRESIDENTENS MENN
FØRSTEPLASS SKUESPILL I 1993
FREMMEDE PÅ SIN EGEN PLANET
Alt i orden, sjef.
Unnskyld meg.
Det du så med Jake, er ikke som du tror.
- Jeg sa ha det til ham. - Skal du berømmes for det?
Tozawa er uansett lei av meg. Han har møtt den neste jenta.
- Yngre. Klar til å ta min plass. - Er du ferdig?
Oyabun krever underskriften din.
Ellers sier jeg at du nektet. Det er mye jeg kan si til ham.
Hvem sa hvor jeg bor?
Ingen av oss. Det er lett å finne ut hvor politifolk bor.
Hvorfor skjøt du meg ikke under razziaen da du hadde sjansen?
- Du hadde sluppet unna. - Jeg er ingen morder.
- Du drepte Ishida med kaldt blod. - Tror du jeg ville det?
Da du og damen slo til mot min gumi , hadde jeg ikke noe sted å være.
Ingen penger. Ikke noe. Tror du en som meg får en annen jobb?
- Hva har det med Ishida å gjøre? - Tozawa kom med et tilbud.
"Drep Ishida. Jeg gir deg penger så du kan forlate dette livet."
Jeg hadde ikke noe valg.
Hvor la du våpenet du brukte på klubben?
Gi meg vitnebeskyttelse, så forteller jeg alt jeg vet.
Du ser for mange amerikanske filmer.
Vi har ikke vitnebeskyttelse. Og ingen forhandlinger om tilståelse.
Et dobbeltdrap, og du får dødsstraff. Fire personer ble drept.
Men hvis du samarbeider...
...blir det kanskje forsettelig drap.
I fengselet slipper du Tozawa. De neste 20 årene.
- 20 år? - 20 år. Eller døden. Valget er ditt.
Vi begynner med hvor du gjorde av våpenet.
Dere klarte det!
Hei. Ta dere et glass.
Det er det tredje offeret i en jaktulykke denne måneden.
På denne tida får vi stadig slike telefoner.
- Hva var dødsårsaken nå? - Skudd i bakhodet.
Jake, du husker vel Paul Luthold fra jobben?
Unnskyld meg. Dr. Luthold. Hyggelig.
Jeg var dr. Luthold da du var Josh. Kall meg Paul. Velkommen hjem.
- Du har savnet meg. - Vi får se hva de synes i morgen.
Phil Hadley, Boone County sheriffkontor.
Hyggelig. De har vel ikke Kansas City BBQ i Japan?
De har ikke kroniske hjertesykdommer heller.
Tokyo sies å være veldig annerledes. Mer høflig, litt forsagt.
Si det til den japanske sjefen som ble kastet ut av toppleiligheten sin.
Hvordan går det i Det fjerne østen?
Bananer er pakket i plast, og en melon koster 100 dollar.
- Du overdriver. - Jeg sverger.
Våpen brukes ikke.
En politimann jeg kjenner arresterte en fordi han eide en kule.
- Du jobber med krimjournalistikk? - Du må se ville ting om natten.
Ja, men kanskje ikke det du tror.
Det er færre drap og mer en svevende verden.
- Svevende? - Det høres poetisk ut. Tenk dere...
Klubber for menn som vil... Unnskyld, mamma.
Bli befølt av kvinner på T-banen. Klubbene ser ut som T-banetog.
Du bare står der.
- Ja visst! - Offentlig transport er bedre.
- Funnet noe? - Gode nyheter. Jeg har våpenet.
Flere gode nyheter. Statsadvokaten går med på forsettlig drap.
De vil ha forklaringen hans på tinghuset om to timer.
Vi kjører ham dit selv.
- Og ikke si det til noen. - Jeg liker tankegangen din.
Kan jeg sette meg? Vi har ikke hilst. Dean Kudisch.
Vent litt. Redaktør i St. Louis Dispatch?
- Kutt ut! Jeg vokste opp med den. - Jeg er smigret.
Du fikk meg gira på journalistikk. Jeg leste alt du skrev i Srebrenica.
Jeg har lest det du skriver også.
Avsløringen av MC-tyveriene var veldig sterk.
- Vent. Hvordan har du kunnet...? - Meicho har en engelsk utgave.
Jeg visste at du var Eddies sønn. Jeg ble imponert.
Takk. Takk skal du ha.
Faren din sier at du snart drar igjen.
Missouri og jeg funker best i små doser.
Det var to typer journalister i Srebrenica.
De som var ivrige etter å dra hjem. Og de som ikke kunne dra hjem.
Jeg lærte raskt hvem som var hvem. Vet du hvordan?
De som ble, var morsomme.
De var ubekymrede, fryktløse. De skapte mennene de ønsket å være.
Så begynte de å leve som slike menn. Og problemet er...
Når du glemmer hvem du pleide å være, er det vanskeligere å dra hjem.
- Kanskje de var gladere hjemmefra. - Kanskje.
Eller så gikk de seg vill.
Hvis du flytter hjem for godt, ansetter jeg deg.
- Hyggelig, Jake. - Hyggelig å møte deg, Dean.
Hei, det er Maruyama.
- Hei, jeg har et viktig tips. - Hva skulle det være?
Jeg hører at Shingo Murata har en bemerkelsesverdig evne-
til å finne den beste take away-gryten i Tokyo.
- Det er noe som kan utforskes. - Jeg må få noen til å sjekke det.
Hyggelig å treffe broren din.
- Han syntes det var fint også. - Så bra! Det gjør meg glad.
- Vi må gjøre det igjen. - Ja, det burde vi.
Har du gransket aktivitetene til sjefen din nærmere?
Ja. Men jeg vet ikke hvor jeg skal fokusere på å lete.
Det er ingen skam i å be om hjelp.
Spør deg selv: "Hvem elsker Meicho like mye som jeg?"
Jeg ringer deg tilbake.
Bli med meg.
Kurihira, jeg synes du er diskré og pålitelig.
- Takk. - Jeg vil be deg om intern gransking.
Jeg tror en kollega har gjort noe skadelig mot bladet vårt.
Finn alle artiklene hans i arkivet. Lag kopier.
Og ikke si det til noen. Jeg vet at jeg kan stole på deg.
Jeg stoler på deg.
Ok.
Der var han tenåring.
TIL HAN SOM HAR ALT. 60 ÅR. ELSKER DEG, TEDDY!
- Tale! - Tale!
- Eddie. - Her kommer han!
- Jeg bare... - Du klarer det, Eddie.
Du burde si noe.
- Jeg vil takke deg. - Jeg?
Han trenger din hjelp. Gå bort dit.
Kom igjen, Eddie! Vi støtter deg.
Hei. Jeg er sønnen, så klart.
Jeg vil si noe.
Takk for at dere kom. Det betyr mye for familien min.
Og det betyr mye for meg.
Men selvsagt kom dere hit. Det er Eddie Adelstein.
Ukulele-mesteren selv.
Jeg har lært mye av faren min.
Det å ta meg med til åsteder ødela meg ikke helt.
I stedet ble jeg nysgjerrig.
Faren min lærte meg ikke bare verdien av å stille spørsmål,-
men å stille de rette spørsmålene.
Og han lærte meg at det er greit å bry seg om arbeidet sitt.
Særlig hvis arbeidet ditt er mennesker. Levende eller døde.
Jo flere som bryr seg om mennesker, jo bedre.
Eddie Adelstein har et stort hjerte.
Med plass til alle.
Jeg er stolt av å være sønnen din.
Så fra oss alle...
Gratulerer med dagen, pappa.
- Gratulerer med dagen, Eddie! - Gratulerer med dagen, Eddie!
Hvor lang tid kan det ta å få forsikringspengene?
- Minst tre måneder. - Jeg trenger dem mye raskere.
Jeg fastsetter skadene og reiser krav.
Da må jeg snakke med noen andre.
Det må gå gjennom flere avdelinger. Slike ting tar tid.
Vi tar kontakt.
- Har søsteren din lagt seg? - Hun sloknet.
Hun virker bedre.
Noen skritt frem, noen tilbake.
Hvor langt tilbake?
Hun måtte innlegges. Bare noen uker. Vi fikk henne på beina igjen.
Ingen fortalte meg at hun var innlagt.
Hadde du fløyet hjem?
Har Jess spurt deg om skoleoppgaven?
Ja, spørrerunde til skoleavisa.
Det er viktig for henne. Det første på lenge som gjør henne opprømt.
- Jeg kommer, pappa. - Flott.
- Gratulerer med dagen. - Takk.
Så avslappet har jeg ikke vært på lenge.
Problemer på jobb eller med en kvinne?
Hva om det er samme problem?
- Hvem er hun? - Hun er...
...i en vanskelig situasjon som hun vil ut av.
Familievold?
Han er voldelig.
Jeg vet ikke om han er det mot henne, men han kan være det.
Og du hjelper henne?
Jeg prøver.
- Men du har følelser for henne? - Ja.
Du er en god mann, Jake.
Det er du.
I en verden av konstant usikkerhet, er det en trøst for meg.
Jeg vet at jeg oppdro en god mann.
Jeg håper du flytter hjem en dag. Gifter deg og får barn.
Det høres ikke så glamorøst ut som det du gjør nå.
- Men jeg tror du kan bli lykkelig. - Jeg er lykkelig der.
Det er hele greia. Det er der.
Vi vet ikke det, for vi er ikke en del av det.
Det vil jeg endre på.
Jeg fikk en sånn kniv i magen. 15 centimeter inn.
Jeg vet det.
Jeg vet at du vil tilhøre noe som er viktig.
Du forstår ikke Hayama.
Han har ingen ære.
Kom.
Oyabun sendte oss til Nagano på et ærend.
Hayama ble full og drepte mannen. En tidligere bror ved navn Ota.
Og han har løyet for deg.
Jeg var aldri Tozawas neste mål. Han sa det så du skulle drepe ham.
Han bryr seg ikke om livet ditt.
Kaito...
Hvis jeg kan få deg ut av det, så si at du går med på det.
Du kan gå.
Ved tinghuset, kjør inn på baksiden.
- Venter de på oss? - Bare våre folk. Ingen andre.
- Kan jeg få en røyk? - Tok du ikke med noen?
Synd for deg, da.
Ber om forsterkninger!
- Hei. - Hei, Luna.
- Jeg har ikke sett deg siden Onyx. - Lenge siden sist. Du ser godt ut.
- Takk. - Bare hyggelig.
Klubben er et rot. Politiet er der hele tiden.
De tror det er et trekantdrama.
Forsikringsselskapet jobber sakte. Ingen penger. Det er et mareritt.
- Beklager. Du har hatt det tøft. - Jeg mente ikke å klage.
Du har all rett til å klage.
Jeg tok ikke kontakt for å få trøst. Men jeg setter pris på det.
Jeg håper du kan hjelpe meg.
Har du plass til jentene mine på Onyx en stund?
- Beklager, jeg kan ikke. - De er utmerkede vertinner.
De ville berike ethvert sted. Snakk med Duke.
- Det er for deres skyld. - Beklager. Ok?
- Hvorfor ikke? - Fordi folk ble drept på klubben din.
Du er nyheten, og alle som er knyttet til deg, er en del av nyheten.
Jeg sa at samarbeidet med yakuza ville ende galt.
- Jeg ville at du skulle bli på Onyx. - Ikke jeg.
Jeg skapte noe. Jeg er flink til det. Jeg vil ikke gi slipp på dette.
- Samantha! - Kan jeg ta et bilde?
- Er hun også vertinne i klubben din? - Ingen bilder. Gå vekk!
La henne være. Hun har ingenting med det å gjøre.
- Ingen bilder, sa jeg! - Slutt, sa jeg!
- Var du sammen med Ohno? - Skal du forlate landet?
Samantha!
Begge skytterne er døde. Ingen andre vitner.
Tozawa må ha bestilt drapet. Og noen på avdelingen sa noe.
Har du levert inn våpenet ennå?
Bra. Ikke gjør det. Det kan forsvinne.
Hvordan går avlyttingen av Tozawa? Det er vårt siste håp.
Noen dager med samtaler å gå gjennom. Men ingenting unormalt så langt.
Vi må gå gjennom alt vi har til vi finner noe.
- Jeg kan høre siklingen. - Jeg har drømt om denne maten!
Du har 100 dollar-meloner og klubber der man klår på "T-banen".
Kan du ikke få bacon og egg til frokost?
Ikke slik mamma lager det.
Jeg så deg snakke med Dean i går.
- Ja, Dean Kudisch var der. - Ja. Tilbød han deg jobb?
Nei. Eller på en måte. I fremtiden.
Jobben skulle jo være her.
- Du vil at jeg skal ta den. - Men det gjør du ikke.
- Hva mener du med det? - Du ville vekk herfra.
- Mamma... - Jeg vet at det ikke handler om oss.
Du gjorde det du måtte gjøre.
Eggene er klare. Jake, kom med tallerkenen.
- Kalte du meg Jake? - Ja. Du har vokst inn i navnet.
Du skremte meg.
Fra fasttelefonen i Tozawas suite.
- Ja? - Hei.
Marge fra Southern Minnesota Medical Center.
Det gjelder en regning etter Mr. Tanakas operasjon.
- Hallo? - Feil nummer.
- Marge fra...? - Southern Minnesota Medical Center.
Tozawa fikk jo ikke lov til å fly inn i USA.
- Ifølge Shigematsu. - Ser ut som han dro til USA.
Ifølge Marge.
Sato!
Har jeg ingen ære?
Faen.
Ro deg ned!
Jeg sa jo at jeg har øyne overalt.
Din jævel!
- Nå forsvinner du. For alltid. - Hva...
Ellers river jeg strupen av broren din her og nå.
Oyabun Ishida advarte meg om at du var en løgner og en feiging.
Du er bannlyst.
Ikke vis deg her igjen.
Da dreper jeg deg.
Kom deg vekk herfra.
Så vil jeg spørre deg om truseautomatene.
Som journalistisk spørsmål er det en blindvei.
Svaret er at de finnes.
- Ekkelt. - Ikke spør meg om det.
Hva jobber du med nå?
Jeg har vært dypt involvert i ulovlige MC-gjengaktiviteter.
Du kan spørre om det.
Og om å komme en kilde for nær.
- Joshua Jake Adelstein - lovbryter. - Hva hadde du forventet?
- Hva liker du best med jobben din? - Ok.
Jeg vil si uforutsigbarheten. Å ikke vite hva som venter.
Da jeg bodde her, føltes alt så forutbestemt.
Du vet, det var ensidig. Jeg gledet meg til å dra.
Hva med deg?
- Hva mener du? - Jeg mener...
Liker du deg her? Blir du her etter high school?
Jeg prøver bare å klare high school.
Jeg kan ikke tenke lenger enn det.
Jeg svarer.
- Adelstein. - Jake?
- Katagiri? - Har du tid?
Ja.
Vi har bevis på at Tozawa dro til Minneapolis for en leveroperasjon.
Men hvordan? Transplantasjonskøen er veldig lang.
Folk venter i årevis. Og man må ha en match.
Han må ha bestukket noen. Eller truet dem.
- Vi kan bruke det. - Ja. Fortell meg hva dere finner.
Minneapolis er bare 90 minutter med fly fra Saint Louis.
Jeg kom hit i går kveld.
Hvem vet hva han gjør om Tozawa tror vi vet dette.
Du er der. Jeg kan ikke løse dette uten deg.
Jeg har ingen andre jeg kan stole på.
- Kommer du på intervjuet? - Jeg er i Minneapolis maks en dag.
Jeg forstår ikke hvorfor de ikke kunne finne noen andre.
Fordi jeg er her. De er langt herfra.
- Hva kan jeg gjøre? - Med...?
Jeg kjenner folk på SMMC.
Sjefen på nevrologisk er en venn.
Han burde kjenne... Var det sjefen for hep...?
- Ja, hepatologi. - Jeg kan alltids ringe ham.
Det hadde jeg satt pris på.
Gamlefar er ikke så ubrukelig likevel.
Var jeg yngre, hadde jeg blitt med.
Forhåpentligvis trenger jeg ikke en rettslege.
- Vi ses snart. - Ha det.
- Vi ses i morgen. - Ta vare på deg selv.
Rundt klokka ett i dag...
- Humorkonkurranse! - Kom igjen!
Jeg har vært heldig nok til å oppleve kvinners sjenerøsitet i dette landet.
Akira, du pleide å være Tokyos fremste vert.
- Det stemmer. - Og nå er du kjendis.
- Ja. - Du ser flott ut i dag.
Hvor mye er klærne og smykkene dine verdt?
Jeg vet ikke prisen, men den er verdt like mye som en luksusbil.
- Virkelig? - Jeg har ingenting å klage over.
Privatjet, luksusgjenstander, champagnefrokost.
Det er et godt liv. Jeg er veldig heldig.
Lykkelig og rik.
Det blir snart tomt på hyllene.
Så faren din kjenner Bill? Gøy. Det er en liten verden.
Ja. Takk for at du kunne møte meg på så kort varsel.
- Holder du på med en artikkel? - Det er for Meicho Shimbun i Tokyo.
Vi skriver om hvordan amerikanske innovasjoner når Japan.
Jeg hjelper gjerne.
Hva kan du fortelle om ventelisten for transplantasjon?
Den er lang. Akkurat nå har vi 400 på listen.
Bare amerikanere, eller også utlendinger?
Listen er kun for amerikanere.
Hvor lenge må man vente på en lever?
Her kan det ta opptil fem år.
Jeg håper det hjalp. Jeg må gå nå.
Takk for at du tok deg tid.
- Fin klokke. - Takk.
Dr. Walker, hvor mange på ventelisten dør mens de venter på en lever?
Omtrent 10 prosent.
Hvor kommer Vacheron Constantin fra?
- Hva sa du? - Klokka.
Vacheron Constantin, ikke sant? Det produseres ikke mange.
- Jeg skjønner ikke. - Jeg vil skrive om hvor bra SMMC er.
Jeg vil ikke skrive om at klokka er en gave fra en japansk gangster-
som snek i køen. Men hvis du ikke hjelper meg, gjør jeg det.
Da er karrieren din over.
EDWARD WALKER TRANSPLANTASJONER
- Katagiri. - Jake.
Klar? Tozawa fikk ikke bare en levertransplantasjon ved SMMC.
Da en lever ble tilgjengelig, ble han operert neste morgen.
- Hvem sa det? - Kirurgen hans, dr. Walker.
Pasienten var dekket av tatoveringer.
Snakket knapt engelsk. Det var vakter utenfor.
Pasienten var innskrevet som Spencer Tanaka. ST.
Etterpå ga japanere i dress ham ei klokke til 250 000 dollar-
og sa at de ville være takknemlige om han var diskré. Spørsmålet er...
Hvordan fløy Tozawa inn i USA?
Hvem bestakk han for å få det til?
Det er en historie her.
Og mange flere spørsmål. Når er du tilbake i Japan?
- Jeg blir her i fire dager til. - Vi har ikke fire dager på oss.
- Jeg har ikke fire dager. - Jeg kan ikke dra.
- Familien min ville drept meg. - Tozawa samler makt.
Du har avgjørende bevis mot ham.
Beklager at jeg ber om det.
Men mange flere kan dø her om vi ikke kommer i mål med dette.
Jeg trenger deg i Tokyo. Nå.
Adelstein.
Hei! Hvordan går det? Fikk du det du trengte?
Det er bra. Jeg vil høre alt om det. Er du på vei tilbake?
Hvor? Hva gjør du i Dallas?
Jake, hva med...? Du lovte Jess.
Hva skal hun...? Hun har ventet.
Sånt gjør man ikke. Hva skal jeg si til moren din?
Ja, de trenger deg.
Men det er alltid noe viktigere enn familien din om du lar det bli sånn.
Ta vare på deg selv.
Skyt ham.
Faen! Kom igjen!
Jævler!
Dette skal dere få svi for!
Tekst: Iyuno