Tohle je to místo.
Cítím to.
Tu máš, zlatíčko.
- Bože! - Víš, co dělat. Je čas kopat.
Dost už s tou lopatou!
Nebudu... Nebudu ti kopat hrob!
Je to jen malá jáma. Jen stopa! Stopa a půl...
na můj popel.
- Ne! - Nemůžeš s tím bojovat, Clare.
Žádám jen jednu jednoduchou věc.
Ne! Neudělám to!
Nezabiju tě. Nepohřbím tě.
Fajn. Udělám to sama.
Pěkné narozeniny.
Mami!
KRÁSNÉ MALIČKOSTI
Milá Sugar, mé 20leté manželství se rozpadlo.
Čí je to chyba? Moje? Manželky? Společnosti? Nevím.
Teď jsem potkal ženu, se kterou si skvěle rozumím.
A bojím se říct to slovo na pět písmen.
Takže se chci zeptat...
kdy je správný čas říct: „Miluji tě“?
O čem „láska“ vlastně je?
S pozdravem, Johnny.
NOVÝ DOPIS MILÁ SUGAR
- Mami? - Bože. Rae, promiň.
- Polekala jsi mě. - Proč jsi zpátky tady dole?
- Čí je ta mikina? - Ničí.
Co? Proč tam tak stojíš?
Musím ti něco říct.
Dobře.
Kamarád strýčka Lucase...
ty peníze nepřinesl.
Byl to tvůj táta.
Podej mi jednu z tamtěch, broučku.
Schránka je plná.
Proč tu byl táta? Otazník.
Proč mi dal ty peníze? Otazník.
Co jsi sakra udělal, Lucasi? Otazník.
Dobře.
DOMŮ
No tak.
Haló?
Počkej, kdo to byl? Mami?
- Mami? - Bože můj.
„Především tam bylo porozumění.
Měla pocit, že se jí z očí zvedla mlha.
To jí umožnilo prohlédnout a pochopit význam života.
Toho netvora, tvořeného krásou a ukrutností.“
Veselý den sv. Patrika.
Kde je doktor? Je skoro šest. Celý den tu nikdo nebyl.
Viděla jsem ho u výtahů.
Bože. Kde sakra jsou ty...
- Kde jsou... kde jsou klíče od auta? - Ty neřídíš.
- Kde jsou? - Co je?
Nevím.
Kdo by dal do ledničky jednu kuličku hroznového vína?
Vážně? Jednu kuličku? Kde jsou ty pitomé klíče?
Fajn. O co jde, Clare? Co se stalo?
- Clare? - Tady.
Fajn. Řídíš.
Co? Nemám řidičák.
Potřebuješ hodiny, ne?
Clare, co se děje?
- Měli bychom si promluvit? - Neměli bychom nic.
O Lucasovi jsi měl pravdu. Neměla jsem mu věřit.
- Fajn? Už jsi šťastný? - Já ne...
Jdeme.
Počkejte! Pardon. Promiňte. Zdravím.
Moje máma, Frances Piercová na 316...
Potřebuje víc morfia a nikdo jí nepomáhá.
Vaše matka dostává morfium každých 12 hodin.
Dávejte jí ho dřív. Potřebuje pomoc.
Jistě, vy nepomáháte.
Od začátku jste ji nechtěl léčit.
Řekl jsem, že její rakovina je neléčitelná.
Ne, řekl jste, že má rok.
Je to jen sedm týdnů.
Tyhle věci nejde předvídat.
- Moc proměnných. - Kašlu na proměnné.
Ona je moc významná osoba.
Je moc důležitá.
Její tělo to vzdává. To je součást procesu.
Jestli je ještě někdo, kdo by se měl rozloučit,
ať dorazí.
Raději dříve než později.
Co?
Má tak... dva týdny.
Je mi to líto.
No tak.
Dělej. Prosím, zvedni telefon.
No tak, Lucasi.
Pojď sem, zlatíčko.
To je dobré.
Přivedu Lucase. Musí tu být.
Zlato, ne.
Vím, že mě má rád. Má důvod, proč tady není.
Za pár hodin jsem zpátky.
Bolí to.
Mám tě ráda.
Láska.
Brzy budu zpátky.
Chceš si dát jídlo?
Mohly bychom si dát kuře a hranolky.
TÁTA
Co ti řekl, když ti dal ty peníze?
- Co? - Táta. Co říkal?
- Už jsem ti to řekla. - Co přesně řekl?
Přišel ke dveřím, řekl mi Frankie a...
řekl mi, ať ti dám tu obálku.
To je vše? Určitě neřekl nic dalšího?
- Ano. - Nic jiného?
- Ne. - Co? Ano nebo ne?
- Nevím. Stresuješ mě! - Musím vědět, co řekl!
Ježíši. Prostě mi to řekni.
- Já řídím! - Chci to vědět.
Prosím, co říkal?
Já nevím. Byl starý, působil trochu jako rasista.
- Ptala jsem se, proč nepřišel Lucas. - Co říkal?
„Rodina se o rodinu stará“, myslím.
Sjeď.
- Co? - Teď. Sjeď!
- Co? - Teď!
Pokouším se...
Lucasi? Lucasi? Ahoj.
- Mami? - Fajn.
- Co děláš? - Je tu někdo?
Vezmi to!
- Pardon. - Mami!
- Promiňte, kde jsou lopaty?
Ty ostré?
Mami, nikam nejedu, dokud mi neřekneš, co děláš.
- Fajn! - Mami!
Otevři dveře, Lucasi. Dělej!
Vím, že tam jsi. Dospěj už a odpověz mi!
- Klid. Není tu. - Kde je?
Nevím. Zkus Whita. Řekni mu, že mi dluží peníze.
Až se ukáže, ať mi sakra zavolá.
Chudák tvoje máma.
To je zlé.
Zastav. Tady.
Počkej, proč nejdeme do domu?
Myslela jsem, že jdeme za Lucasem.
Clare?
Kde jsi byl?
Podívej se na mě.
Dívej se na mě.
Dva týdny.
Má dva týdny.
FRANCES „FRANKIE“ PIERCOVÁ 18. SRPNA 1949–18. BŘEZNA 1995
Mrzí mě, že jsem tak mimo.
Vyspíš se z toho.
Odjedeme hned ráno.
Vypadá jinak?
Jo, trochu.
Zlobí se na mě?
Ne.
Nemůžu ji tak vidět, v nemocnici. A ani nemůžu být doma.
Nemůžu tu být sám.
Proč? Protože se bojíš?
- Ne. - Jo, bojíš se.
Bojíš se, Strašák přijde...
- přijde a dostane tě. - Bože. Strašák.
- Já zapomněl. - Jo.
Zatracený táta...
- Myslel jsem, že nás unese. - Jo, ale neunesl.
Nechtěl nás.
Nikdy.
Koho bude zajímat, co s námi bude, až tu máma nebude?
Počkej, mami. Co to děláš?
Vykopu její popel.
Je to už 30 let. Už tam nic není.
- Nemůže tady být s ním. - S kým?
Dr. Miller na sesternu
- Přečtu něco, co ty nečteš. - Ne, ty... Počkat.
Co má před pokojem?
Ne!
Mami!
To ne!
Nesahej na mě, zatraceně!
Nesahej na mě! Ne!
Tohle ti nikdy neodpustím!
Nikdy to nebude dobré!
Co jsi kruci udělal, Lucasi?
Jak se vede, Clare? Už je to dávno.
- Jdi do auta, Rae. - Co? Ne.
- Rád tě zase vidím. - Nemluv na ni.
Není to, jak myslíš.
- Je jiný. - Vážně? To jsou kecy.
- Změnil se, Clare. Je střízlivý. - To ti řekl?
A ty mu věříš?
- Jsi takový idiot. - Co kdybychom šli do domu?
- Můžeme se promluvit. - Proč jsi tady? Není to tvůj domov.
Nejsi tu vítán.
- Je. - Co?
- Je... Je to jeho. - Co? Nechápu, Lucasi.
Koupil jsem dům. Je náš. Luke mi ho prodal.
Můžeš kdykoli přijet, i se svou rodinou.
Prodal jsi mámin dům někomu, kdo ji týral?
- Je to táta. - Týral? Myslíš?
- Vím to. Byla jsem tam. - Byla jsi dítě.
Nepamatuješ si to.
Vytáhl jsi mámu z postele za vlasy. Zlomil jsi jí malíček.
Rozmlátil jsi nádobí, protože ti nechutnaly její špagety.
Poslyš, on ten dům zachránil. Zabavili by ho.
Dala jsem ti peníze z jejího fondu na vysokou.
To nebylo dost!
Děláš, jako bys mi udělala laskavost,
když jsi mi to dala.
On tě nemá rád, Lucasi.
- Ty to víš, viď? - Dost.
- Nemá. - To ty nevíš.
Ano, vím. Myslíš, že dokáže mít rád?
Přestaň.
Že je toho schopen?
Mlč.
- Neví, jak mít rád. - Zmlkni!
Máma řekla, ať odpouštíme. Že se lidé mohou změnit.
- Mluvila o něm? - Než umřela,
- řekla... - Neříkej, co bylo, než umřela!
- Nebyl jsi tam. - Přestaň to pořád vytahovat!
Také nejsi svatá. Ani máma nebyla.
O čem to mluvíš, Lucasi?
Máš ji na piedestalu...
- Proč to říkáš? - ...jako by byla dokonalá.
- Hned přestaň. - Ten příběh...
- má dvě strany. - Zmlkni už!
Oba zmlkněte, jo? Je konec. Hotovo.
Dnes už to nevyřešíme. Prostě... nechme to být.
Páni. Měla jsem to vědět.
Neměla jsem ti nic dávat.
- Nikdy. - Jdi do hajzlu.
Jo, jdi do hajzlu.
- Mé manželství skončilo, kvůli tobě. - Co?
Nebyla jsem s mámou, když umřela,
- kvůli tobě! - Ne!
Nebyla jsi tam kvůli sobě.
Byla to tvoje podělaná volba!
Nikdo se neprosil, abys pro mě jela. Ani já, ani máma. Bylo to na tobě.
Rae, jdi do auta.
- Mami, ne. - Prostě jdi auta, Rae!
Není po všem.
Není to šílené, jak rychle uplyne 50 let?
Pořád si pamatuji den, kdy jsi se narodila, Clare.
A vůbec jsi se nezměnila.
Není to tvůj dům.
A jestli mu ublížíš, zabiju tě.
Pojďme.
Zlatíčko.
Miláčku, zastav. Zastav. Zlatíčko, zastav.
Je mi to líto. Neměla jsi z toho slyšet...
- ani slovo. - Je to moje vina.
- Co to říkáš? - Řekla jsem Lucasovi o těch penězích.
O fondu na vysokou. Je mi to líto. Já nechtěla...
Posílali jsme si textovky a nějak na to došlo.
Nemyslela jsem, že je to důležité, ale pak ti o ně řekl.
A pak... táta... Rozčílil se a ty jsi odešla a...
- Ne, Rae. To... - Hádali jste se.
A já neudělala...
- Rozvedete se? - Ne.
Tedy...
my... musíme vyřešit spoustu věcí.
Ale... Hele! Ty za to nemůžeš.
Nic z toho není tvoje vina, ano? Táta i já tě moc milujeme.
Všechno, co jsi udělala...
bylo z lásky.
Dobře?
Ano?
Milý Johnny, poslední slovo, které mi řekla moje máma, bylo „láska“.
Byla tak nemocná, slabá a mimo sebe,
že nedokázala vyslovit „mám tě ráda“.
Bylo to jedno. To slovo má sílu samo o sobě.
Nebyla jsem s mámou, když umřela. Nikdo s ní nebyl.
Pronásleduje mě to dodnes.
Nebyla jsem u mámy, když umřela.
Asi si myslíš, že to s tvou otázkou nesouvisí.
Ale souvisí to s mou odpovědí.
Souvisí to s každou odpovědí, kterou jsem jako Sugar dala.
Láska, láska, láska. Řinčí ve mně jako kovový zvon.
Láska je příběhem vzniku Sugar.
Může být romantická, platonická, rodinná nebo prchavá.
Pošpiněná týráním, zastřená smutkem nebo pokroucená zradou.
Počkej.
- Proč to dělám? - Hele...
Jen je nech zavřené. Drž je zavřené.
Fajn, otevři je.
Bože můj.
Jdi. Pohlaď si je.
Jo.
To nejlepší, co můžeš udělat se svým životem,
je vypustit z lásky všechen zbytečný balast.
- Čau. - Čau. Díky, že jsi přišla. Já...
- Promiň. Neměl jsem... - Ne, přestaň.
Udělal jsi velký krok.
To, co jsi mi poslala,
to se Sugar, to pomohlo.
Pojď dál.
Asi je dobře, že jsi...
byla s Lucasem...
místo s mámou.
Možná jsme nakonec tam, kde máme být.
Mám tě hrozně ráda.
Já tě mám také hrozně ráda.
Takže...
zlatíčko.
Tohle ti radím.
Buď statečný. Buď opravdový.
Odpusť si.
A procvičuj si slovo „láska“ na lidech, které miluješ.
Takže, až na tom bude záležet, řekneš to.
Láska.
Už je čas.
Všichni umřeme, Johnny.
Tak udeř do zvonu, jako by byl čas oběda.
Tvoje...
Sugar.
Překlad titulků: Sarka Wurdakova