Här är det.
Jag känner det på mig.
Varsågod, gumman.
- Herregud! - Du vet vad du ska göra. Dags att gräva.
Jag är trött på den jävla spaden! Jag tänker inte gräva din jävla grav!
Det är bara ett litet hål. Bara en halv meter...
...för min aska.
- Nej! - Sluta streta emot, Clare.
- Jag ber dig om en enda enkel sak. - Nej, jag tänker inte göra det!
Jag tänker varken döda eller begrava dig.
Visst, jag gör det själv.
Grattis på din jävla födelsedag.
Mamma!
Kära Sugar, mitt 20-åriga äktenskap är över.
Vems fel? Mitt? Min frus? Samhällets? Jag vet inte.
Men nu har jag träffat en kvinna som jag klickar bra med
och jag är rädd för att säga att jag älskar henne.
Så jag undrar...
...när är det rätt att säga "jag älskar dig"?
Och vad betyder det att älska nån?
Hälsningar, Johnny.
SUGAR HAR FÅTT ETT NYTT MEJL
- Mamma? - Gud. Förlåt, Rae.
- Du skrämde mig. - Varför är du här nere igen?
- Vems tröja är det? - Ingens.
Varför står du bara där?
Jag måste berätta nåt.
Okej.
Morbror Lucas vän kom inte...
...med pengarna.
Din pappa kom med pengarna.
Ge mig en flaska, Clare-Bear.
Inkorgen är full och kan inte ta emot meddelanden i nuläget.
Varför var pappa här? Frågetecken.
Varför gav han mig pengarna? Frågetecken.
Vad fan har du gjort, Lucas? Jävla frågetecken.
HEM
Kom igen.
Hallå?
Vem var det? Mamma?
- Mamma? - Herregud.
"Framför allt fanns det förståelse.
"Hon kände att en dimma skingrades framför ögonen.
"Det gjorde att hon kunde ta in och förstå livets betydelse.
"Det monster som består av skönhet och grymhet."
Glad Saint Patrick's Day.
Var är läkaren? Klockan är nästan sex. Ingen har varit här hela dagen.
Jag såg honom vid hissen.
Gud. Var fan är de...
- Var är bilnycklarna? - Du kör inte.
- Var är de? - Vad händer?
Jag vet inte.
Vem ställer ett durkslag i kylen med en druva inuti?
Seriöst, en druva? Var är de jävla nycklarna?
Vad har hänt, Clare?
- Clare? - Här.
Du kör.
- Va? Jag har inget körkort. - Du säger alltid att du måste öva.
Clare, vad händer?
- Ska vi prata? - Nej, du och jag ska inte göra nåt.
Du hade rätt angående Lucas. Jag borde inte ha litat på honom.
-Är du nöjd? - Jag är inte...
Kom.
Vänta! Ursäkta. Hej.
Min mamma, Frances Pierce i 316...
Hon behöver mer morfin och ingen hjälper oss.
- Din mamma får morfin var 12:e timme. - Ge det tidigare. Hon behöver hjälp.
Men du hjälper så klart inte eftersom du inte ville behandla henne.
Jag sa att din mammas cancer är obotlig.
Nej, du sa att hon hade ett år och det har gått sju veckor.
Det är omöjligt att förutspå.
- Det finns för många variabler. - Skit i dem.
Hon är en väldigt viktig person.
Hennes kropp börjar ge upp. Det är en del av processen.
Om det finns nån mer som vill säga adjö borde de komma.
Hellre förr än senare.
Va?
Hon har ungefär... två veckor.
Jag är ledsen.
Kom igen.
Kom igen. Snälla, svara.
Kom igen, Lucas.
Kom in, gumman.
Det går bra.
Jag hämtar Lucas. Han borde vara här.
Nej, gumman.
Jag vet att han älskar mig. Om han inte är här finns det ett skäl.
Jag kommer om några timmar.
Det gör ont.
Jag älskar dig.
Älskar.
Jag kommer snart.
Vill du äta nåt?
Vi kan köpa en kycklingsmörgås och pommes.
PAPPA
Vad sa han när han gav dig pengarna?
- Va? - Min pappa. Vad sa han?
- Jag har redan berättat det. - Vad sa han exakt?
Han kom bara till dörren, kallade mig Frankie och...
...sa att jag skulle ge kuvertet till dig.
Är du säker på att han inte sa nåt mer?
- Ja. - Inget annat?
- Nej. - Ja eller nej?
- Jag vet inte. Du stressar mig! - Jag måste veta. Vad sa han?
Herregud, säg bara vad han sa.
- Jag försöker köra! - Snälla, jag måste veta. Vad sa han?
Jag vet inte. Han var gammal och verkade rasistisk.
- Jag frågade varför Lucas inte kom. - Vad sa han?
"Man tar hand om sin familj", tror jag?
Sväng.
- Va? - Kom igen. Sväng!
- Va? Helvete... - Nu!
Jag försöker...
Lucas? Hej.
Mamma?
- Vad gör du? - Gud. Var är alla?
Ta den!
- Ursäkta! - Mamma!
- Ursäkta? Var är spadarna?
De vassa.
Mamma, jag kör dig ingenstans innan du berättar vad vi håller på med.
Mamma!
Öppna dörren, Lucas. Kom igen!
Jag vet att du är där inne. Väx upp och svara!
- Ta det lugnt. Han är inte här. - Var är han?
Kanske hos Whit. Säg till honom att han är skyldig mig pengar.
Säg till honom att ringa mig när han dyker upp.
Vad tråkigt med er mamma.
Det suger.
Stanna här.
Varför ska vi inte till huset?
Jag trodde att vi skulle träffa morbror Lucas.
Clare?
Var har du varit?
Titta på mig.
Två veckor.
Hon har två veckor kvar.
Förlåt för att jag är en röra.
Sov och nyktra till.
Vi åker imorgon bitti.
Ser hon annorlunda ut?
Ja, lite.
Är hon arg på mig?
Nej.
Jag kan inte se henne sån på sjukhuset. Och jag kan inte heller vara hemma.
Jag kan inte vara här ensam.
Varför? Är du rädd?
- Nej. - Jo, du är rädd.
Du är rädd att Läskige mannen kommer...
- ...och tar dig. - Gud. Läskige mannen.
Jag hade glömt bort honom.
Jävla pappa...
- Jag trodde att han skulle kidnappa oss. - Ja, men det gjorde han inte.
Han ville inte ha oss.
Han ville aldrig det.
Vem ska bry sig om oss när hon är borta?
Vänta. Mamma, vad håller du på med?
- Jag ska gräva upp hennes aska. - Det har gått 30 år. Det finns inget där.
- Hon får inte vara med honom. - Med vem?
Dr Milles ombes komma till sjuksköterskorna.
- Jag läser en som du inte läser. - Vänta... vad står framför hennes dörr?
Nej!
Mamma!
Nej!
Rör mig inte!
Rör mig inte, för fan!
Jag förlåter dig aldrig för det här!
Det kommer aldrig att vara okej!
Vad fan har du gjort, Lucas?
Hur är läget, Clare-Bear? Det var länge sen.
- Gå till bilen, Rae. - Va? Nej.
- Trevligt att se dig igen. - Prata inte med henne!
Det är inte så.
- Han är annorlunda. - Jaså? Skitsnack.
- Han har förändrats. Han är nykter. - Sa han det till dig?
Och du trodde på honom?
- Jävla idiot. - Vi kan väl gå till huset?
- Och prata där. - Vad gör du här? Det här är inte ditt hem.
Du är inte välkommen här.
- Det är det. - Vad?
- Det är hans. - Va? Jag hör dig inte, Lucas.
Jag har köpt huset. Det är vårt, jag köpte det av Luke.
Du är välkommen när du vill, ta med familjen.
Har du sålt mammas hem till hennes misshandlare?
- Han är vår pappa. - Tror du att jag är en misshandlare?
- Ja, jag vet det. Jag var där. - Du var ett barn.
Du minns inte vad som hände.
Du drog mamma i håret och släpade henne ur sängen. Du bröt hennes lillfinger.
Du slog sönder hennes tallrikar för att du inte gillade hennes spaghetti.
Han räddade mammas hus. Det hade utmätts annars.
Jag gav dig hennes collegepengar.
Det räckte inte! Du beter dig som om du gjorde mig en tjänst
- när du gav mig huset. - Han älskar dig inte, Lucas.
- Det vet du väl? - Det räcker.
- Han älskar dig inte. - Det vet du inte.
- Jo. Tror du att han kan älska nåt? - Lägg av.
- Tror du att han kan älska? - Det räcker.
- Han vet inte hur man älskar. - Lägg av!
Mamma sa till oss att förlåta, att människor kan förändras.
- Tror du att hon menade honom? - Innan hon dog...
Prata inte om innan hon dog!
- Du var inte där, för fan! - Sluta klandra mig för det!
Du var inte nåt helgon precis, och inte mamma heller.
Vad snackar du om?
Du har satt henne på piedestal...
- Varför säger du så om henne? - ...som om hon var perfekt.
- Sluta. - Det finns mer än din sida
- av berättelsen. - Sluta prata, för helvete!
Sluta prata, båda två. Det är färdigt. VI löser inget ikväll. Vi sover på saken.
Jag borde ha vetat.
Jag borde aldrig ha gett dig nåt.
- Nånsin. - Dra åt helvete.
Du kan dra åt helvete!
- Mitt äktenskap är över på grund av dig. - Va?
Jag var inte med mamma när hon dog
- på grund av dig! - Nej! Du var inte där på grund av dig.
Det var ditt jävla val!
Ingen bad dig att komma och hämta mig. Varken jag eller mamma. Det var ditt val.
Rae, gå till bilen.
- Nej. - Gå bara till bilen, Rae!
Det här är inte över.
Är det inte sjukt hur 50 år har flugit förbi?
Jag kommer fortfarande ihåg dagen du föddes, Clare.
Du har inte förändrats ett dugg.
Det är inte ditt hus.
Sårar du honom dödar jag dig.
Kom.
Gumman.
Gumman, stanna.
Jag är jätteledsen. Du borde inte ha hört
- ett enda ord. - Allt är mitt fel.
- Vad säger du? - Jag berättade om pengarna för Lucas.
Jag berättade om collegefonden. Förlåt, jag...
Vi sms:ade bara och det slank ur.
Jag trodde inte att det var en stor grej, men sen bad han dig om pengarna.
Och pappa blev jättearg och du åkte och...
- Nej, Rae... - Ni bråkade och jag ville inte...
- Ska du och pappa skiljas? - Nej.
Jag menar...
Det finns saker vi måste lösa.
Men... Du, det är inte dina saker.
Inget av det här är ditt fel. Din pappa och jag älskar dig jättemycket.
Vad du än tror att du gjorde...
...gjorde du av kärlek.
Eller hur?
Okej?
Kära Johnny, det sista ordet min mamma sa till mig var "älskar".
Hon var så sjuk, svag och borta att hon inte kunde säga "jag" eller "dig".
Det spelade ingen roll. Det lilla ordet är starkt nog att stå på egna ben.
Jag var inte med mamma när hon dog. Ingen var med henne.
Än idag plågar det mig.
Jag kommer aldrig att ha varit med min mamma när hon dog.
Du tänker säkert att det inte har nåt att göra med din fråga, Johnny.
Men det har allt att göra med mitt svar.
Det har allt att göra med varje svar jag har gett som Sugar.
Kärlek. Det ringer inom mig som en järnklocka.
Kärlek är Sugars skapelseberättelse.
Den kan vara romantisk, platonisk, flyktig eller familjekärlek.
Nersmutsad av misshandel, genomsyrad av sorg, förvriden av svek.
Vänta.
- Varför gör jag det här? - Du...
Fortsätt hålla för ögonen.
Öppna.
Herregud.
Gå och klappa dem.
Det bästa du kan göra med livet
är att älska skiten ur det.
- Hej. - Hej. Tack för att du ringde.
- Förlåt, jag borde inte ha... - Sluta.
Du tog ett stort steg.
Det du skickade till mig, Sugar-grejen. Det hjälpte.
Stig på.
Det var bra att du var där...
...med morbror Lucas.
I stället för med din mamma.
Vi kanske hamnar där vi ska vara.
Jag älskar dig så jävla mycket.
Jag älskar också dig så jävla mycket.
Så...
...sötnos.
Jag säger så här.
Var modig och autentisk.
Förlåt dig själv.
Och öva på att säga ordet "älska" till människorna du älskar.
Så att du säger det när det är som viktigast.
Älskar.
Det är dags.
Vi alla kommer att dö, Johnny.
Så ring i klockan som om det är dags för middag.
Kärlek...
Sugar.
Undertexter: Milica Brzakovic