Tu je to miesto.
Cítim to.
Tu máš, miláčik.
- Panebože! - Vieš, čo máš robiť. Je čas kopať.
Už mám tej zasranej lopaty dosť!
Nevykopem ti hrob!
Je to len malá diera. Tridsať centimetrov! Pol metra...
na môj popol.
- Nie! - Nemôžeš s tým ďalej bojovať, Clare.
Žiadam ťa o jednu jednoduchú vec.
Nie! Neurobím to.
Nezabijem ťa. Nepochovám ťa.
Dobre. Urobím to sama.
Všetko najlepšie, doriti.
Mami!
KRÁSNE MALIČKOSTI
Drahá Sugar, moje 20-ročné manželstvo sa rozpadlo.
Čia je to vina? Moja? Mojej ženy? Spoločnosti? Neviem.
Ale spoznal som ženu, s ktorou sme si naozaj sadli,
a bojím sa povedať to slovko na päť písmen.
Moja otázka teda je...
kedy je správny čas na „ľúbim ťa“?
A o čom celá tá „láska“ je?
Podpísaný: Johnny.
PRIŠIEL NOVÝ LIST PRE SUGAR
- Mami? - Bože. Rae. Prepáč.
- Zľakla som sa. - Prečo si zas tu dole?
- Komu patrí tá mikina? - Nikomu.
Čo? Prečo tam stojíš?
Musím ti niečo povedať.
Dobre.
Kamarát strýka Lucasa nedoniesol...
tie peniaze.
Bol to tvoj otec.
Daj mi jednu z tamtých. Dobre, Clare?
Schránka je plná a nemôže prijať ďalšie správy.
Prečo tu bol otec? Otáznik.
Prečo mi dal tie peniaze? Otáznik.
Čo si, doriti, urobil, Lucas? Zasraný otáznik.
Tak dobre.
DOMOV
No tak.
Haló?
Počkať. Kto to bol? Mami?
- Mami? - Panebože.
„Mali predovšetkým pochopenie.
„Mala pocit, akoby sa jej z očí zodvihla hmla.
„A ona dokázala uzrieť a pochopiť význam života.
„To monštrum stvorené z krásy a krutosti.“
Veselý Deň svätého Patrika.
Kde je lekár? Je takmer šesť. Nebol tu celý deň.
Bol pri výťahoch.
Božemôj. Kde sú, doriti...
- Kde sú... Kde sú kľúče od auta? - Nešoféruješ.
- Kde sú? -Čo sa deje?
Neviem.
Kto dá do chladničky sitko s jednou bobuľou hrozna?
Vážne? Jedna bobuľka? Kde sú tie debilné kľúče?
Čo sa deje, Clare? Čo sa stalo?
- Clare? - Tu sú.
Dobre. Šoféruješ.
Čo? Nemám vodičák.
Vraj potrebuješ prax.
Clare, čo sa deje?
- Porozprávame sa? - Nie. Ty a ja neurobíme nič.
S Lucasom si mal pravdu. Nemala som mu veriť.
- Jasné? Si rád? Tešíš sa? - Nie...
Poďme.
Hej! Počkajte! Prepáčte. Zdravím.
Moja mama, Frances Pierceová v izbe 316...
Potrebuje viac morfia a nikto jej nepomáha.
Morfium sa vašej mame podáva každých 12 hodín.
Podajte ho skôr. Potrebuje pomoc.
Ale vy jej nepomáhate,
lebo ste ju nechceli liečiť.
Povedal som, že je to neliečiteľné.
Povedali ste, že má rok.
A prešlo sedem týždňov.
Tieto veci nemožno predvídať.
- Priveľa premenných. - Seriem na ne.
Ona je veľmi dôležitá osoba.
Je veľmi dôležitá.
Jej telo sa vypína. To je súčasť procesu.
Tak ak sa chce ešte niekto rozlúčiť,
mal by prísť.
Radšej skôr ako neskôr.
Čo?
Zostávajú jej asi... dva týždne.
Mrzí ma to.
No tak.
No tak. Prosím. Zdvihni to.
No tak, Lucas.
Poď dnu, zlatko.
To nič.
Idem po Lucasa. Musí tu byť.
Zlatko, nie.
Viem, že ma ľúbi. A ak tu nie je, tak to preto, že nemôže.
Vrátim sa o pár hodín.
Bolí to.
Ľúbim ťa.
Ľúbim.
Čoskoro sa vrátim.
Čo tak večera?
Môžeme si dať Chicken Sammy's s hranolkami.
OCKO
Čo povedal, keď ti dal peniaze?
-Čo? - Môj otec. Čo vravel?
- Už som ti povedala. -Čo presne povedal?
Prišiel k dverám a nazval ma Frankie a...
povedal, aby som ti dala obálku.
To je všetko? Určite nič viac?
-Áno. - Nič viac?
- Nie. - Tak ako? Áno či nie?
- Neviem. Stresuješ ma! - Musím to vedieť. Čo povedal?
Ježiši. Povedz, čo povedal.
-Šoférujem! - Chcem vedieť len to.
Prosím. Čo povedal?
Neviem. Bol starý a pripadal mi ako rasista.
- Opýtala som sa, prečo neprišiel Lucas. -Čo povedal?
Niečo ako „rodina sa stará o rodinu“.
Odboč.
-Čo? - Choď. Hneď odboč!
-Čo? Doriti. - Teraz!
Snažím sa...
Lucas? Ahoj.
- Mami? - Tak dobre.
-Čo robíš? - Bože. Je tu niekto?
Vezmi to!
- Prepáčte! - Mami!
- Prosím vás, kde máte lopaty?
Také tie ostré.
Mami, nikam ťa neodveziem, kým mi nepovieš, čo robíme.
- Dobre! - Mami!
Otvor dvere, Lucas. No tak!
Viem, že si tam. Nebuď ako decko a otvor!
- Hej! Upokoj sa. Nie je tu. - Kde je?
Neviem. Skús Whit's. A odkáž mu, že mi dlhuje prachy.
Keď sa ukáže, nech mi zavolá.
To s mamou ma mrzí.
Je to nahovno.
Zastav. Tu.
Prečo nejdeme do domu?
Ja že ideme za strýkom Lucasom.
Clare?
Kde si bol?
Pozri sa na mňa.
Dva týždne.
Má dva týždne.
FRANCES „FRANKIE“ PIERCEOVÁ 18. AUGUSTA 1949 - 18. MARCA 1995
Prepáč. Som strašný debil.
Vyspíš sa z toho.
Hneď ráno odídeme.
Vyzerá inak?
Hej. Trochu.
Hnevá sa na mňa?
Nie.
Nemôžem ju tak vidieť v nemocnici. Nemôžem byť ani doma.
Nemôžem tu byť sám.
Prečo? Lebo sa bojíš?
- Nie. -Áno. Bojíš sa.
Bojíš sa, že bubák...
- príde a vezme ťa. - Panebože. Bubák.
- Zabudol som naňho. - Veru.
Debilný otec...
- Myslel som si, že nás unesie. - Hej. Ale neuniesol.
Nechcel nás.
Nikdy.
Koho bude zaujímať, čo s nami je, keď ona odíde?
Počkaj. Mami. Čo to robíš?
Vykopem jej popol.
Prešlo 30 rokov. Nič tam už nie je.
- Nemôže tu byť s ním. - S kým?
Dr. Miller na oddelenie sestier.
- Budem čítať tú, ktorú nečítaš. - Nie... Počkať.
Čo má pred dverami?
Nie!
Mami!
Nie!
Nedotýkaj sa ma, kurva!
Nedotýkaj sa ma! Nie!
Toto ti nikdy neodpustím!
Toto nikdy nebude v pohode!
Čo si to urobil, Lucas?
Ako sa máš, Clare? Je to dávno.
- Choď do auta, Rae. -Čo? Nie.
- Rád ťa zas vidím. - Nehovor s ňou.
Je to inak.
- On je iný. - Je? To je blbosť.
- Zmenil sa. Je triezvy, Clare. - To povedal on?
A ty mu veríš?
- Zasraný idiot. -Čo tak ísť do domu?
- Porozprávame sa. - Prečo si tu? Nie je to tvoj domov.
Nie si tu vítaný.
- Ale je. -Čo?
- Je jeho. -Čo? Nepočujem ťa, Lucas.
Kúpil som ho. Je náš. Predal mi ho Luke.
Kedykoľvek chceš prísť, priveď rodinu.
Predal si mamin dom tomu, kto ju týral?
- Je to náš otec. - Týral? To si myslíš?
-Áno. Viem to, lebo som tam bola. - Bola si dieťa.
Nepamätáš si to.
Vytiahol si mamu z postele za vlasy. Zlomil si jej malíček.
Rozbíjal si riad, lebo ti nechutili jej špagety.
Zachránil mamin dom. Zhabali by ho.
Dala som ti tie peniaze z jej školného na výšku.
Nestačilo to!
Správaš sa, akoby si mi urobila láskavosť.
Že si mi to tu dala.
Neľúbi ťa, Lucas.
- Vieš to, však? - Stačilo.
- On ťa neľúbi. - Nevieš to.
Viem. Myslíš si, že tento muž
- vie ľúbiť? - Prestaň.
Že je schopný
- niečo ľúbiť? - Stačí.
- Nevie, ako ľúbiť. - Prestaň už!
Mama povedala, aby sme odpustili. Že ľudia sa môžu zmeniť.
- Myslíš, že hovorila o ňom? - Pred smrťou
- povedala... - Nehovor, čo bolo pred jej smrťou!
- Nebol si tam, kurva! - Prestaň to vyťahovať!
Nie si žiadna svätica. A ani mama nebola.
O čom hovoríš, Lucas?
Máš ju na piedestáli...
- Prečo to vravíš? - ...akoby bola dokonalá.
- Ihneď prestaň. - Niektoré veci
- ti akosi ušli. - Sklapni, doriti!
Obaja zmĺknite, jasné? Je koniec. Stačilo.
Dnes to nevyriešime. Nechajme to.
Páni. Mala som to vedieť.
Nič som ti nemala dať.
- Nikdy. - Seriem na teba.
Presne. Srať na teba!
- Kvôli tebe sa mi rozpadlo manželstvo. -Čo?
Nebola som s mamou, keď zomrela,
- kvôli tebe! - Nie!
Nebola si tam kvôli sebe.
Bola to tvoja voľba, doriti!
Nikto ťa nežiadal, aby si po mňa šla. Ani mama, ani ja. Ty za to môžeš.
Rae, choď do auta.
- Mami, nie. - Proste choď, Rae!
Neskončili sme.
Toto nie je koniec.
Nie je šialené, ako ubehne 50 rokov?
Stále si pamätám deň, keď si sa narodila, Clare.
A vôbec si sa nezmenila.
Nie je to tvoj dom.
A ak mu ublížiš, zabijem ťa.
Poďme.
Zlatko.
Miláčik, zastav. Zastav na krajnici, zlatko.
Veľmi ma to mrzí. Nemala si počuť...
- nič z toho. - Je to všetko moja vina.
-Čo to vravíš? - Spomenula som strýkovi Lucasovi peniaze.
Povedala som mu o peniazoch na vysokú. Mrzí ma to, ja...
Písali sme si a nejako na to prišlo.
Nebolo to pre mňa dôležité, ale potom ich žiadal od teba.
A potom... Potom otec... Veľmi sa naštval a ty si odišla a...
- Rae. To nie je... - Len ste sa hádali
a ja som...
- Rozvediete sa s otcom? - Nie.
Teda...
Sú veci, ktoré musíme vyriešiť.
Ale pozri... Nie je to tvoja starosť.
Nič z toho nie je tvoja vina, dobre? Otec a ja ťa veľmi ľúbime.
Všetko, čo si podľa teba urobila...
si urobila z lásky.
Jasné?
Dobre?
Drahý Johnny. Posledné slovo, ktoré mi mama povedala, bolo „ľúbim“.
Bola taká chorá a slabá a zmätená,
že nedokázala pridať „ja“ alebo „ťa“.
Na tom nezáležalo. To slovíčko je dosť silné, aby existovalo samo.
Nebola som pri mame, keď zomrela. Ani nikto iný.
A aj teraz ma to prenasleduje.
Nikdy nebudem s mamou pri jej odchode.
Asi si myslíš, že to s tvojou otázkou nesúvisí, Johnny.
Ale veľmi to súvisí s mojou odpoveďou.
Súvisí to s každou odpoveďou, ktorú Sugar kedykoľvek dá.
Láska, láska, láska. Znie to vo mne ako železný zvon.
Láska je príbeh pôvodu Sugar.
Môže byť romantická, platonická, rodinná alebo chvíľková.
Poškvrnená týraním, naplnená smútkom alebo poznačená zradou.
Počkaj.
- Prečo to robím? - Hej...
Len ich maj zakryté.
Dobre. Otvor ich.
Panebože.
Choď ich pohladkať.
Áno.
To najlepšie, čo môžeš so svojím životom urobiť,
je dostať z tej zasranej lásky čo najviac.
- Ahoj. - Ahoj. Ďakujem, že si prišla. Ja...
- Prepáč. Nemal by som... - Stačí.
Urobil si obrovský krok.
To hej. Tá vec, čo si mi poslala,
to od tej Sugar, to mi pomohlo.
Poď ďalej.
Asi je dobré, že si bola...
so strýkom Lucasom...
namiesto mamy.
Možno skončíme tam, kde máme byť.
Sakra veľmi ťa ľúbim.
Aj ja ťa sakra veľmi ľúbim.
Tak...
miláčik.
Ja vravím toto.
Buď odvážny. Buď sám sebou.
Odpusti si.
A cvič si hovorenie slova „ľúbim“ s ľuďmi, ktorých ľúbiš.
Aby si to povedal, keď na tom bude najviac záležať.
Ľúbim.
Je čas.
Všetci zomrieme, Johnny.
Tak rozozvuč ten zvon, akoby bol čas večere.
Tvoja...
Sugar.
Preklad titulkov: Zuzana Jánošíková