Acesta este locul.
Îl simt.
Poftim, draga mea!
- Doamne! - Știi ce ai de făcut! E timpul să sapi.
Gata cu lopata asta afurisită!
Nu-ți sap nenorocitul de mormânt!
E o mică groapă, de 30 cm! De 45 cm.
Pentru cenușa mea.
- Nu! - Nu mai poți continua să te opui.
Îți cer să faci un singur lucru simplu.
Nu, nu fac asta!
Nu vreau să te ucid și nici să te îngrop!
Bine, am s-o fac eu.
La mulți ani nenorociți!
Mamă!
MICILE BUCURII ALE VIEȚII
Dragă Dulci, căsnicia mea de 20 de ani s-a destrămat.
Din vina cui? A mea? A soției mele? A societății? Nu știu.
Dar am găsit o femeie cu care mă înțeleg foarte bine,
dar mă tem să spun că o iubesc.
Așa că vreau să te întreb...
Când e momentul potrivit să spui: „Te iubesc”?
Și cum anume se definește iubirea?
Semnat, Johnny.
A SOSIT O NOUĂ SCRISOARE PENTRU DULCI
- Mamă? - Doamne, Rae! Scuze!
- M-ai speriat! - De ce ai revenit aici?
- A cui e bluza? - A nimănui.
Ce e? De ce stai acolo?
Trebuie să-ți spun ceva.
Bine.
Nu amicul unchiului Lucas e cel care...
a adus banii.
Tatăl tău i-a adus.
VODCĂ
Ursuleț, dă-mi o sticlă din aia!
ORA 15:27
Căsuța e plină, nu mai poate primi mesaje.
„Ce a căutat tata aici?
De ce mi-a dat banii ăia?
Ce dracu' ai făcut, Lucas?”
Gata.
ACASĂ
Răspunde!
Alo?
Cine era? Mamă?
- Mamă? - Doamne!
„Mai presus de toate, a înțeles.
Simțea ca și cum o ceață i se ridicase de pe ochi,
putând astfel să privească și să pătrundă rostul vieții,
acel monstru plămădit din frumusețe și brutalitate.”
La mulți ani de ziua Sf. Patrick!
Unde e doctorul? E aproape ora 18:00. N-a venit nimeni toată ziua.
L-am văzut la lifturi.
Doamne! Unde dracu' sunt...
- Unde sunt cheile mașinii? - Tu nu conduci!
- Unde sunt? - Ce este?
Nu știu.
Cine ar pune în frigider o strecurătoare în care e o boabă de strugure?
Pe bune, o boabă de strugure? Unde-s cheile alea afurisite?
Stai, ce se petrece, Clare? Ce s-a întâmplat?
- Clare? - Poftim!
Bine. Tu conduci.
- N-am permis! - Spui că ai nevoie de mai multe ore.
Clare, ce se întâmplă?
- N-ar trebui să vorbim? - Noi n-ar trebui să facem nimic.
Ai avut dreptate cu Lucas. N-ar fi trebuit să-l cred.
- Bine, ești mulțumit acum? - Nu sunt...
Să mergem!
Stați! Mă scuzați! Bună ziua!
Mama mea, Frances Pierce, din salonul 316,
are nevoie de mai multă morfină și nimeni n-o ajută.
Mamei tale i se administrează morfină o dată la 12 ore.
Dați-i-o mai repede! Are nevoie de ajutor.
Firește că nu vreți s-o ajutați! N-ați vrut s-o tratați din start!
Eu am zis că mama ta are un cancer netratabil.
Nu, ați zis că mai are un an.
Și au trecut șapte săptămâni!
Aceste lucruri sunt imprevizibile. Sunt prea multe variabile.
Dă-le dracu'! E o persoană foarte importantă.
Corpul ei cedează. Așa evoluează boala.
Dacă mai e cineva care vrea să-și ia rămas-bun,
ar trebui să vină.
Și cât mai curând.
Poftim?
Mai are vreo două săptămâni.
Îmi pare rău!
Răspunde!
Te rog, răspunde!
Haide, Lucas!
Intră, draga mea!
E în regulă!
Mă duc după Lucas. Trebuie să fie aici.
Draga mea, nu.
Știu că mă iubește. Dacă n-a venit, înseamnă că nu poate.
Revin în câteva ore.
Doare!
Te iubesc!
Iubesc!
Mă întorc repede.
Vrei să luăm cina?
Putem lua pui și cartofi prăjiți de la Sammy's.
TATA
Ce a zis când ți-a dat banii?
- Poftim? - Tata ce ți-a zis?
- Ți-am zis deja. - Ce anume a zis?
A venit la ușă, mi-a zis „Frankie” și...
mi-a zis să-ți dau plicul.
Asta e tot? Sigur n-a mai zis altceva?
- Da! - A mai zis?
- Nu. - A zis sau nu?
- Nu știu, mă stresezi! - Trebuie să știu!
Dumnezeule, spune-mi ce a zis!
- Încerc să conduc. - Vreau să știu. Te rog, ce a zis?
Nu știu. Părea bătrân și cam rasist.
- L-am întrebat de ce n-a venit Lucas. - Ce a zis?
„Familia are grijă de familie”, cred.
Ieși!
- Poftim? - Virează acum!
- Ce? - Acum!
Încerc să...
Lucas? Lucas! Bună!
- Mamă? - Așa...
- Ce faci? - Doamne, unde-s toți?
Ia-o!
- Scuzați! - Mamă!
- Scuze, unde țineți lopețile?
Cele cu vârf ascuțit?
Mamă, nu merg nicăieri până nu-mi spui ce facem!
- Bun. - Mamă!
Deschide ușa, Lucas! Haide!
Știu că ești înăuntru! Maturizează-te și deschide!
- Potolește-te! Nu e aici. - Unde e?
Nu știu, încearcă la Whit. Și zi-i că are să-mi dea bani!
Când apare, pune-l dracu' să mă sune!
Îmi pare rău de mama ta!
E nasol!
Oprește! Aici.
De ce nu mergem în casă?
Am crezut că am venit să-l vedem pe unchiul Lucas.
Clare?
Unde ai fost?
Uită-te la mine!
Două săptămâni!
Mai are două săptămâni!
FRANCES "FRANKIE" PIERCE 18 AUGUST 1949 - 18 MARTIE 1995
Regret că sunt un ratat.
Dormi și o să-ți treacă.
Plecăm mâine la prima oră.
E schimbată?
Da, puțin.
E supărată pe mine?
Nu.
Nu pot s-o văd așa în spital. Și nici acasă nu pot să stau.
Nu pot sta singur aici.
De ce, ți-e frică?
- Nu. - Ba da, ți-e frică.
Te temi că va veni baubau...
- Că va veni să te ia. - Doamne, baubau!
- Am uitat de el. - Da.
Ticălosul de tata...
- Am crezut că o să ne răpească. - Da, dar n-a făcut-o.
Nu ne-a vrut.
Nu ne-a vrut nicio clipă.
Cine o să aibă grijă de noi când ea nu va mai fi?
Stai, mamă, ce faci?
Îi dezgrop cenușa.
Stai, au trecut 30 de ani, nu e nimic acolo!
- Nu poate sta aici, cu el. - Cu cine?
Dr. Miller e așteptat la camera asistentelor!
- O citesc pe cea pe care n-o citești tu. - Stai! Ce e în fața ușii ei?
Nu!
Mamă!
Nu!
Ia dracului mâna de pe mine!
Ia dracului mâna de pe mine! Nu!
N-o să te iert niciodată pentru asta!
Asta nu se va regla niciodată!
Ce dracu' ai făcut, Lucas?
Ce faci, ursuleț? Nu ne-am văzut de mult.
- Rae, du-te în mașină! - Ce? Nu.
- Mă bucur să te revăd! - Să nu-i vorbești!
Nu e ce crezi.
- S-a schimbat. - Serios? Ce vrăjeală!
- S-a schimbat, Clare, nu mai bea. - Ți-a zis el asta?
Și l-ai crezut?
- Ce idiot ești! - Ce-ar fi să intrăm în casă?
- Stăm de vorbă. - Ce cauți aici? Asta nu e casa ta!
Nu ești binevenit aici!
- Ba este. - Ce?
- Este a lui. - Nu te aud, Lucas!
Am cumpărat casa. E a noastră. Am cumpărat-o de la Lucas.
Poți veni când vrei, cu familia ta.
Ai vândut casa mamei celui care a maltratat-o?
- E tatăl nostru. - Crezi că am maltratat-o?
- Știu asta, am fost de față! - Erai mică. Nu-ți amintești ce a fost.
Ai dat-o jos din pat pe mama, trăgând-o de păr! I-ai rupt degetul mic.
I-ai spart vesela, fiindcă nu ți-a plăcut cum a gătit spaghetele!
Ascultă, a salvat casa mamei. Urma executarea silită.
Ți-am dat acei bani din fondul ei pentru facultate!
N-au fost de ajuns!
Te porți de parcă mi-ai făcut o favoare!
Pentru că mi-ai dat casa asta.
Nu te iubește, Lucas!
- Știi asta, nu? - Ajunge!
- Nu te iubește! - Nu știi!
- Ba știu. Crezi că poate iubi? - Încetează!
- Crezi că e în stare? - Ajunge!
- El nu știe să iubească! - Încetează!
Mama ne-a spus să iertăm, că oamenii se pot schimba.
- Și se referea la el? - Înainte să moară, a zis...
Lasă asta! N-ai fost acolo!
Nu-mi mai scoate ochii cu asta!
Nu ai fost o sfântă. Și nici mama n-a fost.
- Ce tot spui, Lucas? - Ai pus-o pe un piedestal...
- De zici asta? - Parc-ar fi fost perfectă!
- Nu există doar versiunea ta. - Taci dracului!
Tăceți amândoi, da? Treaba a fost făcută.
N-o s-o tranșăm în seara asta. Las-o baltă!
Ar fi trebuit să-mi dau seama.
N-ar fi trebuit să-ți dau nimic.
- Niciodată! - Du-te dracu'!
Da, du-te dracu'!
- Mi-am distrus căsnicia din cauza ta! - Ce?
N-am fost cu mama când a murit din cauza ta!
Nu! Nu ai fost lângă ea din cauza ta!
A fost alegerea ta!
Nu ți-a zis nimeni să vii după mine. Nici eu, nici mama. Tu singură ai decis!
Rae, du-te în mașină!
- Mamă, nu! - Du-te în mașină, Rae!
Nu am terminat.
E incredibil cum au zburat 50 de ani, nu?
Încă-mi amintesc ziua în care te-ai născut, Clare.
Nu te-ai schimbat deloc.
Asta nu e casa ta.
Iar dacă îi faci rău lui, te omor!
Să mergem!
Draga mea...
Oprește, draga mea! Haide...
Îmi pare rău! N-ar fi trebuit să auzi nimic...
E numai vina mea!
- Ce spui? - I-am zis unchiului Lucas despre bani.
Despre fondul pentru facultate. Îmi pare rău, nu am...
Ne scriam mesaje și mi-a scăpat.
Nu mi s-a părut mare lucru, dar apoi ți i-a cerut.
Apoi tata s-a înfuriat, iar tu ai plecat și...
- Nu, Rae, nu de asta... - Voi v-ați tot certat și eu nu m-am...
- O să divorțați? - Nu.
Adică...
Avem lucruri de lămurit.
Ascultă! Nu te privește pe tine!
Nu e deloc vina ta, bine? Eu și tata te iubim foarte mult.
Tot ce crezi că ai făcut...
ai făcut din dragoste.
Bine?
Înțelegi?
Dragă Johnny, „Iubesc” e ultimul lucru pe care mi l-a zis mama.
Era atât de bolnavă, slăbită și amețită de medicamente,
încât n-a putut articula „Te” sau „pe tine”.
N-a contat. Acel cuvânt banal își poate juca rolul de unul singur.
N-am fost lângă mama când a murit. Nimeni nu a fost.
Chiar și acum acest lucru mă tulbură.
Faptul că n-am fost lângă mama când a murit va rămâne pe veci așa.
Probabil crezi că asta nu are legătură cu întrebarea ta, Johnny,
însă are legătură cu răspunsul meu.
Are legătură cu toate răspunsurile pe care le-am dat ca Dulci.
„Iubire, iubire, iubire”, îmi răsună în minte ca un dangăt.
Povestea lui Dulci s-a născut din iubire.
Poate fi romantică, platonică, familială sau efemeră,
mânjită de violență, îmbibată cu durere sau schimonosită de trădare.
Stai!
- De ce fac asta? - Ascultă...
Nu ți-i descoperi!
Gata, deschide-i!
Doamne!
Du-te și mângâie-i!
Da!
Cel mai bun lucru pe care îl poți face cu viața ta
e să profiți din plin de fiecare clipă de iubire.
- Bună! - Bună! Mulțumesc că ai venit. Eu...
- Scuze, n-ar fi trebuit... - Nu, încetează!
Ai făcut un pas uriaș.
Da. M-a ajutat că mi-ai spus despre rubrica „Dragă Dulci”.
Intră!
Cred că e bine că ai fost acolo.
Cu unchiul Lucas,
nu cu mama ta.
Poate că ajungem acolo unde trebuie.
Te iubesc al dracu' de mult!
Și eu te iubesc al dracu' de mult!
Așa că...
dragul meu...
uite ce spun eu.
Fii curajos, fii autentic!
Iartă-te!
Spune-le cât mai des celor dragi că îi iubești.
Astfel, în momentele cruciale, îți vei putea declara iubirea.
Iubesc.
A sosit clipa.
Cu toții vom muri, Johnny.
Așa că declară-ți iubirea fără nicio rezervă.
Cu drag...
Dulci.
Subtitrarea: Irina-Maria Foray