Dette er stedet.
Jeg føler det.
Vær så god, vennen.
- Herregud! - Du vet hva du skal. Tid for å grave.
Nok med den faens spaden!
Jeg graver ikke den helvetes graven din!
Det er bare et lite hull. Det er 30 cm. 40 cm...
til asken min.
- Nei! - Du kan ikke fortsette å nekte, Clare.
Jeg ber deg om en enkel, liten ting.
Nei! Jeg gjør det ikke.
Jeg vil ikke drepe deg. Jeg vil ikke begrave deg.
Greit, jeg gjør det selv.
Gratulerer med den helvetes dagen.
Mamma!
Kjære Sugar, mitt 20 år lange ekteskap røk.
Hvem sin feil? Min? Min kones? Samfunnets? Jeg vet ikke.
Men nå har jeg møtt en kvinne som jeg har det fint med,
og jeg er redd for å si ordet på seks bokstaver.
Så, spørsmålet mitt er...
Når er rett tidspunkt å si, "Jeg elsker deg"?
Og hva er det å "elske"?
Hilsen Johnny.
NYTT BREV TIL KJÆRE SUGAR
- Mamma? - Herregud. Rae, beklager.
- Du skremte meg. - Hvorfor er du her nede igjen?
- Hvem sin genser er det? - Ingens.
Hvorfor står du bare der?
Jeg må fortelle deg noe.
Ok.
Det var ikke onkel Lucas sin venn...
som leverte pengene.
Din far leverte dem.
Gi meg en sånn, er du snill, Clare-snuppa.
15:27
Postkassen er full og kan ikke motta nye beskjeder.
Hvorfor var pappa her? Spørsmålstegn.
Hvorfor ga han meg pengene? Spørsmålstegn.
Hva i helvete gjorde du, Lucas? Faens spørsmålstegn.
Ok.
HJEM
Kom igjen.
Hallo?
Hvem var det? Mamma?
- Mamma? - Herregud.
"Fremfor alt fantes en forståelse.
"Hun følte at tåke ble fjernet fra øynene hennes.
"Det satte henne i stand til å se på og forstå betydningen av livet.
"Det monsteret, skapt av skjønnhet og brutalitet."
Gratulerer med St. Patricks dag.
Hvor er legen? Klokka er nesten 18. Ingen har vært her i dag.
Jeg så ham nettopp ved heisen.
Hvor pokker er...
- Hvor er bilnøklene? - Du kjører ikke.
- Hvor er de? - Hva skjer?
Jeg vet ikke.
Hvem setter et dørslag med én drue i kjøleskapet?
Seriøst, én drue? Hvor er de forbanna nøklene?
Hva er det som foregår, Clare? Hva er galt?
- Clare? - Her.
Ok. Du kjører.
Jeg har ikke førerkort.
Du sa du trengte å kjøre mer.
Clare, hva er det som skjer?
- Burde vi snakke? - Nei, du og jeg burde ingenting.
Du hadde rett om Lucas. Jeg burde ikke stolt på ham.
- Ok? Har du det bra? Er du glad? - Jeg er ikke...
Vi drar.
Hei, vent! Unnskyld, hei.
Moren min, Frances Pierce er på 316...
Hun trenger mer morfin, og ingen hjelper.
Morfinen hennes gis hver tolvte time.
Gi det tidligere. Hun trenger hjelp.
Men du vil jo ikke hjelpe,
du ville ikke engang behandle henne.
Det jeg sa, er at kreften ikke kan behandles.
Nei, du sa at hun hadde et år,
og det har gått sju uker.
Sånt er umulig å forutsi.
- Det er mange variabler. - Drit i variabler.
Hun er en innmari viktig person.
Kroppen hennes slutter å fungere. Det er en del av prosessen.
Så hvis det er andre som trenger å ta farvel,
burde de komme.
Jo før, jo bedre.
Hva?
Hun har omtrent... to uker.
Jeg er lei for det.
Kom igjen.
Kom igjen. Svar, vær så snill.
Kom igjen, Lucas.
Kom inn, vennen.
Det går bra.
Jeg skal dra og hente Lucas. Han må være her.
Vennen, nei.
Jeg vet han elsker meg, og er han ikke her så er det fordi han ikke klarer.
Er tilbake om noen timer.
Det gjør vondt.
Jeg elsker deg.
Elsker.
Jeg er snart tilbake.
Vil du kjøpe middag?
Vi kan kjøpe kyllingsmørbrød og pommes frites.
PAPPA
Hva sa han da han ga deg pengene?
- Hva? - Pappa. Hva sa han?
- Jeg har fortalt det. - Hva sa han, eksakt?
Han kom på døren og kalte meg Frankie, og...
han bare sa at jeg skulle gi deg konvolutten.
Og det er alt? Er du sikker?
- Ja. - Ingenting annet?
- Nei. - Er det ja eller nei?
- Jeg vet ikke. Du stresser meg! - Jeg må vite det.
Herregud. Bare fortell hva han sa.
- Jeg prøver å kjøre! - Jeg må vite.
Hva sa han?
Jeg vet ikke. Han var gammel og virket litt rasistisk.
- Jeg spurte hvorfor onkel Lucas ikke kom. - Hva sa han?
"Familie tar vare på familie," tror jeg?
Kjør av.
- Hva? - Kom igjen. Kjør av, nå.
- Hva? - Nå!
Jeg prøver å ta...
Lucas? Hei.
- Mamma? - Ok.
- Hva gjør du? - Herlighet, hvor er alle?
Ta den.
- Unnskyld meg! - Mamma!
- Unnskyld? Hvor har dere spader?
Den spisse typen?
Mamma, jeg kjører deg ingen steder før du forteller hva vi driver med.
- Ok! - Mamma!
Åpne døren, Lucas. Kom igjen!
Jeg vet du er der. Bli voksen og svar meg!
- Hei. Slapp av. Han er ikke her. - Hvor er han?
Vet ikke. Prøv Whit's. Og si at han skylder meg penger.
Når han dukker opp, så si at han skal ringe meg.
Leit med moren din.
Det er nedtur.
Sving av. Her.
Hvorfor skal vi ikke til huset?
Jeg trodde vi dro hit for å besøke onkel Lucas.
Clare?
Hvor har du vært?
Se på meg.
To uker.
Hun har to uker.
FRANCES "FRANKIE" PIERCE 18. AUG 1949 - 18. MARS 1995
Unnskyld for at jeg er en taper.
Du sover det av deg.
Vi drar tidlig i morgen.
Er hun annerledes?
Ja, litt.
Er hun sint på meg?
Nei.
Jeg klarer ikke å se henne på sykehuset. Klarer ikke være hjemme, heller.
Klarer ikke være her alene.
Hvorfor ikke? Er du redd?
- Nei. - Jo, du er redd.
Redd den skumle mannen skal komme...
- og ta deg. -Å herregud, den skumle mannen.
- Jeg hadde glemt han. - Ja.
Forbanna faren vår...
- Jeg trodde han skulle kidnappe oss. - Ja, men det gjorde han ikke.
Han ville ikke ha oss.
Ville aldri det.
Hvem skal ta vare på oss når hun er borte?
Mamma, vent. Hva gjør du?
Jeg skal grave opp asken hennes.
Det har gått 30 år. Det er ingenting der.
- Hun kan ikke være her med ham. - Med hvem?
Dr. Miller til sykepleierrommet.
- Jeg skal lese en du ikke leser. - Nei, du... Vent.
Hva er foran døren hennes?
Nei!
Mamma!
Å, nei!
Ikke rør meg, for faen!
Ikke rør meg, for faen! Nei!
Dette kommer jeg aldri til å tilgi deg!
Dette kommer aldri til å gå over!
Hva faen har du gjort, Lucas?
Hvordan har du det, Clare-snuppa? Lenge siden.
- Gå i bilen, Rae. - Hæ? Nei.
- Hyggelig å se deg igjen. - Ikke snakk til henne.
Du tar feil.
- Han er annerledes. - Er han? Det er tull.
- Han har forandret seg. Han er edru. - Fortalte han deg det?
Og du trodde på det?
- For en idiot. - Kan vi ikke bare gå opp til huset?
- Så kan vi snakke. - Hvorfor er du her? Det er ikke ditt hus.
Du er ikke velkommen her.
- Det er det. - Hva?
- Det er hans. - Hva? Hva sier du, Lucas?
Jeg kjøpte huset. Det er vårt, jeg kjøpte det av Luke.
Du kan gjerne komme, ta med familien.
Du solgte mamma sitt hus til han som mishandlet henne?
- Han er faren vår. - Mishandlet? Er det hva du tror?
- Ja, jeg vet det, jeg var der. - Du var et barn.
Du husker det ikke.
Du dro mamma av sengen etter håret. Du knakk lillefingeren hennes.
Du knuste tallerkenene fordi du ikke likte spagettien.
Han reddet huset til mamma. Det skulle tvangsselges.
Jeg ga deg de pengene fra hennes sparepenger til skolen.
Det var ikke nok!
Du oppfører deg som om du gjorde meg en tjeneste.
Ved å gi meg dette stedet.
Han er ikke glad i deg, Lucas.
- Du vet vel det? - Det holder.
- Er ikke glad i deg. - Du vet ikke det.
Jo, det gjør jeg. Du tror denne mannen
- kan elske noe? - Hold opp.
Du tror han er kapabel
- til å elske? - Det holder.
- Han vet ingenting om å elske. - Slutt!
Mamma ba oss om å tilgi. Hun sa folk kan forandre seg.
- Tror du hun mente ham? - Før hun døde
- sa hun... - Ikke snakk til meg om før hun døde!
- Du var for faen ikke der! - Slutt å minne meg på det!
Du var ingen helgen. Ikke mamma heller.
Hva snakker du om, Lucas?
Du hadde henne på en pidestall...
- Hvordan kan du si det? - ...som om hun var perfekt.
- Slutt. - Det er mer enn din side
- av historien. - Hold kjeft!
Slutt å snakke, begge to. Det er over. Det har skjedd.
Vi blir ikke enige om dette i kveld. La oss bare la det ligge.
Wow. Det burde jeg visst.
Jeg burde ikke gitt deg noe.
- Noen gang. - Dra til helvete.
Ja, dra til helvete!
- Ekteskapet mitt er over på grunn av deg. - Hva?
Jeg var ikke hos mamma da hun døde,
- på grunn av deg! - Nei!
Du var ikke der på grunn av deg.
Det var ditt eget forbanna valg!
Ingen ba deg hente meg. Ingen. Ikke jeg, ikke mamma. Det var ditt valg.
Rae, gå til bilen.
- Nei, mamma. - Bare gå til bilen, Rae!
Dette er ikke over.
Er det ikke vilt hvordan 50 år flyr forbi?
Jeg husker fortsatt dagen du ble født, Clare.
Du har ikke endret deg det grann.
Dette er ikke ditt hus.
Og hvis du sårer ham, så dreper jeg deg.
Vi drar.
Vennen.
Lille venn, kjør til siden. Vennen, kjør til siden.
Unnskyld. Du burde ikke hørt...
- noe av det der. - Dette er min skyld.
- Hva sier du? - Jeg fortalte onkel Lucas om pengene.
Om pengene til universitetet, jeg fortalte det. Beklager, jeg...
Vi bare tekstet, og det ble nevnt.
Jeg trodde ikke det var så viktig, men så spurte han deg om dem.
Og så pappa... Han ble så sint, og du bare dro...
- Nei, Rae. Det er ikke... - Dere fortsatte å krangle
og jeg...
- Skal du og pappa skilles? - Nei.
Eller...
Vi har ting vi må ordne opp i.
Men det er ikke ditt problem.
Ikke noe av dette er din skyld, ok? Pappa og jeg elsker deg så høyt.
Uansett hva du tror du har gjort...
gjorde du av kjærlighet.
Ikke sant?
Ok?
Kjære Johnny, det siste ordet mamma sa til meg var "elsker".
Hun var så syk og svak og utenfor
at hun ikke klarte å få fram "jeg" og "deg".
Det spilte ingen rolle. Det lille ordet har kraft nok til å stå for seg selv.
Jeg var ikke sammen med mamma da hun døde. Ingen var det.
Og den realiteten hjemsøker meg fortsatt.
Jeg ville aldri være sammen med mamma når hun døde.
Du tror nok at dette ikke har noe å gjøre med spørsmålet ditt, Johnny.
Men det har alt å gjøre med svaret mitt.
Det har alt å gjøre med alle svar jeg noen gang har gitt som Sugar.
Elsker, elsker, elsker. Det slår i meg som en jernbjelle.
Kjærlighet er opprinnelsen bak Sugar.
Kjærlighet kan være romantisk, platonisk, familiær eller flyktig.
Besudlet av misbruk, gjennomsyret av sorg eller ødelagt av svik.
Vent.
- Hvorfor gjør jeg dette? - Hei...
Bare dekk dem til. Hold dem dekket til.
Åpne dem.
Å herregud.
Gå og klapp dem.
Ja.
Det beste du kan gjøre med livet ditt
er å takle livskiten ut av kjærligheten..
- Hei. - Hei. Takk for at du kom. Jeg...
- Beklager. Jeg burde ikke... - Nei, slutt.
Det du gjorde var et stort skritt.
Ja. Det du sendte til meg,
Sugar-greiene, det hjalp.
Kom inn.
Det var bra du var der...
med onkel Lucas...
i stedet for med moren din.
Kanskje vi ender opp der vi er ment å være.
Jeg elsker deg, for pokker.
Jeg elsker deg også, for pokker.
Så...
vennen.
Jeg sier deg dette.
Vær modig. Vær ekte.
Tilgi deg selv.
Og øv på å si ordet "elsker" til de du elsker.
Slik at når det er viktig, så sier du det.
Elsker.
Tiden er inne.
Vi skal alle dø, Johnny.
Så ring med jernbjella som om det er middagstid.
Vennlig hilsen...
Sugar.
Tekst: Nina Therese Aasen