Ez lesz a hely.
Érzem.
Tessék, édesem.
- Úristen! - Tudod, mit kell tenned. Ideje ásni.
Hagyd már ezt a kurva ásót!
Nem fogom... Nem fogom megásni a kurva sírod!
Csak egy apró lyukról van szó. Harminc centi. Vagy talán ötven...
a hamvaimnak.
- Nem! - Nem küzdhetsz ez ellen, Clare.
Csak egy egyszerű dolgot kérek tőled.
Nem! Nem csinálom.
Nem foglak megölni. Nem foglak elásni.
Jó, akkor megteszem én.
Boldog szaros szülinapot.
Anya!
APRÓ GYÖNYÖRŰ DOLGAINK
Kedves Cukor! Széthullott a húszéves házasságom.
Kinek a hibája? Az enyém? A nejemé? A társadalomé? Nem tudom.
De most megismertem egy nőt, akivel nagyon összeillünk,
viszont félek kimondani azt a kis „sz” betűs szót.
A kérdésem tehát ez:
mikor mondhatom ki, hogy „szeretlek”?
És egyáltalán mi a „szerelem”?
Üdvözlettel: Johnny.
ÚJ „KEDVES CUKOR” LEVELE ÉRKEZETT
- Anya? - Istenem! Rae, bocsi.
- Megijesztettél. - Miért vagy megint idelent?
- Az kinek a melegítője? - Senkié.
Mi az? Miért állsz ott?
El kell mondanom valamit.
Oké.
Nem Lucas bácsi barátja...
adta át a pénzt.
Hanem az apád volt az.
Adnál egyet azokból, Clare mackó?
A hangposta megtelt, és nem fogad több üzenetet.
Miért volt itt apa? Kérdőjel.
Miért ő adta át a pénzt? Kérdőjel.
Mi a faszt műveltél, Lucas? Kibaszott kérdőjel.
Oké.
OTTHONI
Vedd fel!
Halló?
Várj, ki volt az? Anya!
- Anya! - Úristen!
„Mindenekfelett megértés volt.
Úgy érezte, mintha kitisztult volna a tekintete.
Ezáltal pedig megláthatta és megérthette az élet jelentőségét.
Azt a szépséges és vérengző szörnyeteget.”
Boldog Szent Patrik-napot!
Hol az orvos? Mindjárt hat. Nem jött senki egész nap.
A lift mellett láttam.
Istenem! Hol a faszban van a...
- Hol van a... Hol van a kocsikulcs? - Nem is vezetsz.
- Hol van? - Mi történt?
Nem tudom.
Ki tett egy szitát a hűtőbe egyetlen szem szőlővel?
Komolyan, egy szőlővel? Hol az a kurva kulcs?
Hé! Mi történt, Clare? Mi a baj?
- Clare! - Tessék.
Oké. Te vezetsz.
Mi? Nincs jogsim.
Mindig gyakorolni akarsz.
Clare, mi folyik itt?
- Beszélnünk kéne? - Nem, nincs közös dolgunk.
Hiba volt bíznom Lucasban. Igazad volt.
- Oké? Most jó? Örülsz? - Nem...
Menjünk!
Várjon! Ne haragudjon, helló!
Az anyám, Frances Pierce a 316-osban...
Több morfium kell neki, és senki sem segít.
Az anyja 12 óránként kap morfiumot.
Adjon neki előbb! Szüksége van rá.
De persze nem segít, mert eleve nem is akarta kezelni.
Azt mondtam, hogy az anyja rákja kezelhetetlen.
Nem, azt mondta, van egy éve,
és csak hét hét telt el.
Ezt lehetetlen megjósolni.
- Túl sok a változó. - Leszarom őket.
Ő egy nagyon fontos személy.
Nagyon fontos személy.
Leállnak a szervei. Ez része a folyamatnak.
Úgyhogy ha van más is, aki elbúcsúzna tőle,
ideje jönnie.
Inkább előbb, mint később.
Mi?
Van nagyjából... két hete.
Sajnálom.
Gyerünk!
Gyerünk! Vedd fel, kérlek.
Gyerünk, Lucas!
Gyere be, édes!
Semmi baj.
Elmegyek Lucasért. Itt kell lennie.
Édesem, ne.
Tudom, hogy szeret, és ha nincs itt, az azért van, mert nem tud itt lenni.
Jövök pár órán belül.
Fáj.
Szeretlek.
Szeret...
Jövök nemsokára.
Vegyünk vacsorát?
Vehetünk Chicken Sammy's-t és krumplis gofrit.
APA
Oké. Mit mondott, amikor odaadta neked a pénzt?
- Mi? - Apám. Mit mondott?
- Már elmondtam. - Mit mondott pontosan?
Csak az ajtóhoz jött, Frankie-nek hívott és...
annyit, hogy adjam neked a borítékot.
És ez volt minden? Biztos vagy benne?
- Igen. - Nem volt más?
- Nem. - Oké. Mi? Igen vagy nem?
- Nem tudom. Stresszelsz! - Tudnom kell. Mit?
Jézus Krisztus! Csak mondd el!
- Vezetni próbálok! - Tudni akarom.
Kérlek, mit mondott?
Nem tudom. Öreg volt, és kissé rasszistának tűnt.
- Kérdeztem, miért nem jött Lucas bácsi. - Mit válaszolt?
„A családtagok gondoskodnak egymásról”, azt hiszem.
Kanyarodj!
- Mi? - Gyerünk! Itt kanyarodj!
- Mi? A kurva... - Most!
Próbálom...
Lucas! Szia!
- Anya! - Oké.
- Mit művelsz? - Hol van mindenki?
Fogd meg!
- Elnézést! - Anya!
- Elnézést! Hol vannak az ásók?
Az éles fajta.
Anya! Nem viszlek sehova, amíg nem mondod el, mit csinálsz.
- Oké. - Anya!
Nyisd ki az ajtót, Lucas! Gyerünk!
Tudom, hogy odabent vagy. Nőj fel, és nyisd ki!
- Hé! Nyugi! Kurvára nincs itt. - Hol van?
Nem tudom. Keresd a Whit's-ben. Szólj neki, hogy tartozik nekem.
Amikor visszajön, szólj neki, hogy hívjon fel.
Részvétem anyudért.
Szívás.
Állj meg! Itt.
Miért nem a házba megyünk?
Azt hittem, Lucas bácsihoz jöttünk.
Clare?
Hol voltál?
Nézz rám!
Két hét.
Két hete van hátra.
Sajnálom, olyan elbaszott vagyok.
Majd kialszod.
Reggel azonnal indulunk.
Máshogy néz ki?
Ja, egy kicsit.
Haragszik rám?
Nem.
Nem láthatom így a kórházban. És itthon sem tudok lenni.
Egyszerűen nem lehetek itt egyedül.
Miért? Mert félsz?
- Nem. - De, félsz.
Félsz, hogy a mumus eljön érted...
- és elkap. - Istenem! A mumus.
- El is felejtettem. - Ja.
Kibaszott apa...
- Azt hittem, elrabol minket. - Ja, de nem tette.
Nem akart minket.
Sosem akart.
Ki fog törődni velünk, ha anya meghal?
Várj! Anya, várj! Mit csinálsz?
Felásom a hamvait.
Eltelt 30 év. Nincs ott semmi.
- Nem lehet itt vele. - Kivel?
Dr. Millert kérik a nővérszobába.
- Elolvasok egyet, amit te nem olvasol. - Nem... Várj!
Mi van az ajtajánál?
Ne!
Anya!
Jaj, ne!
Ne érj hozzám, baszd meg!
Ne érj hozzám, baszd meg! Ne!
Sosem fogom ezt megbocsátani neked!
Sosem fogom megbocsátani!
Mi a faszt tettél, Lucas?
Hogy vagy, Clare mackó? Rég láttalak.
- Menj a kocsihoz, Rae! - Mi? Nem.
- Jó újra látni. - Ne szólj hozzá!
Félreérted a dolgot.
- Megváltozott. - Meg? Baromság.
- Megváltozott, Clare. Letette a piát. - Ezt ő mondta neked?
És hittél neki?
- Kibaszott hülye vagy. - Miért nem megyünk a házhoz?
- Hogy beszélhessünk. - Mit keresel itt? Ez nem a te otthonod.
Nem látunk itt szívesen.
- De az. - Mi?
- Az... Az övé. - Mi? Nem hallak, Lucas.
Az enyém a ház. A miénk, megvettem Lucastól.
Ha bármikor lejönnél, hozd el a családod.
Eladtad anya házát a bántalmazójának?
- Ő az apánk. - Bántalmazó? Ezt gondolod?
- Igen, tudom, mert ott voltam. - Gyerek voltál.
Nem emlékszel igazán.
A hajánál fogva cibáltad le anyát az ágyról. Eltörted a kisujját.
Összetörted az edényeit, mert nem ízlett a spagettije.
Figyelj, megmentette anya házát. A bank lefoglalta volna.
Az egyetemi alapjából adtam neked azt a pénzt.
Nem volt elég.
Úgy teszel, mintha szívesség lett volna.
Hogy nekem adod a helyet.
Nem szeret téged, Lucas.
- Ugye tudod? - Elég lesz.
- Nem szeret téged. - Nem tudod.
De igen. Szerinted ez az ember
- tud szeretni? - Elég!
Szerinted tud bármit
- szeretni? - Elég!
- Nem tudja, hogy kell. - Fejezd be!
Anya azt mondta, legyünk megbocsátók. Hogy az emberek változnak.
- Szerinted rá értette? - Halála előtt
- azt mondta... - Ne beszélj nekem róla!
- Nem voltál ott! - Ne hibáztass már érte!
Te sem voltál szent. Ahogy anya sem.
Miről beszélsz, Lucas?
Piedesztálra helyezed őt...
- Miért mondod ezt? - ...mintha tökéletes lenne.
- Fejezd be! - Két oldala van
- a történetnek. - Kussolj, baszki!
Mindketten hallgassatok el, jó? Vége. Befejeztük.
Nem ma este fogjuk ezt megvitatni. Csak... hagyjuk ezt.
Hűha! Tudhattam volna.
Hiba volt bármit is adnom.
- Valaha. - Baszd meg!
Baszd meg te!
- Miattad ment szét a házasságom. - Mi?
Miattad nem voltam anya mellett,
- amikor meghalt! - Nem!
Te magad miatt nem voltál ott.
A te kurva döntésed volt!
Senki sem kért, hogy keress meg. Senki. Se én, se anya. Magadat hibáztasd.
Rae, menj a kocsihoz!
- Anya, nem. - Menj a kocsihoz, Rae!
Ennek nincs vége.
Még nincs vége.
Őrület, hogy elszáll 50 év, nem?
Még mindig emlékszem a napra, amikor megszülettél, Clare.
És cseppet sem változtál.
Ez nem a te házad.
És ha bántod őt, kurvára kinyírlak.
Menjünk!
Édesem!
Édesem, húzódj félre! Semmi baj, húzódj félre, édesem!
Sajnálom. Nem lett volna szabad hallanod...
- egy szót sem ebből. - Ez mind az én hibám.
- Miről beszélsz? - Tőlem tudott Lucas bácsi a pénzről.
Az egyetemi alapról, én mondtam el neki. Sajnálom, nem tudtam...
Csak cseteltünk, és kicsúszott.
Nem hittem, hogy nagy ügy, de aztán elkérte tőled.
És aztán... És aztán apa... Úgy haragudott rád, te meg leléptél, és...
- Nem, Rae. Nem a... - Csak veszekedtetek,
és én mégse...
- Elváltok apával? - Nem.
Vagyis...
Van pár... Meg kell beszélnünk dolgokat.
De nézd a... Hé! Ez nem a te terhed.
Ebből semmi sem a te hibád, oké? Apád és én nagyon szeretünk.
Bármit hiszel is, hogy tettél...
szeretetből tetted.
Ugye?
Oké?
Kedves Johnny! Az utolsó szó, amit anyám mondott nekem, az volt: „szeret”.
Annyira beteg, gyenge és zavart volt,
hogy nem volt ereje befejezni sem a szót.
Nem számított. Ez a pici kis szó a saját erejéből is megáll a lábán.
Nem voltam anyám mellett, amikor meghalt. Senki sem volt vele.
És habár ez még most is kísért,
ha visszamehetnék, sem akarnék mellette lenni, amikor meghalt.
Biztos úgy gondolod, ennek semmi köze a kérdésedhez, Johnny.
De elengedhetetlen a válaszomhoz.
Elengedhetetlen minden válaszhoz, amit Cukorként valaha adtam.
Szeret, szeret, szeret. Úgy kong bennem, mint egy vasharang.
A szeretet Cukor eredettörténete.
Lehet romantikus, plátói, családi vagy pillanatnyi.
Bepiszkíthatja bántalmazás, áthathatja szomorúság, vagy megronthatja árulás.
Várj!
- Miért csinálom ezt? - Hé...
Oké, ne nyisd ki! Tartsd ott a kezed!
Oké, kinyithatod.
Istenem!
Menj! Simogasd meg őket!
Jó.
A legjobb dolog, amit tehetsz az életeddel,
hogy a szart is kifacsarod a szeretetből.
- Szia! - Szia! Kösz, hogy eljöttél.
- Bocs. Nem kéne... - Nem. Hagyd csak.
Hatalmas lépést tettél.
Ja. Amit küldtél nekem,
a Cukor-dolog, sokat segített.
Gyere be!
Jó, hogy vele voltál...
Lucas bácsival...
anyud helyett.
Talán végül ott kötünk ki, ahol kell.
Kurvára szeretlek.
Én is kurvára szeretlek.
Úgyhogy...
kedveském!
Én ezt mondom:
Légy bátor! Légy önmagad!
Bocsáss meg magadnak!
És gyakorold a „szeretet” szót azokkal, akiket szeretsz!
Hogy amikor igazán számít, ki tudd mondani.
Szeret.
Itt az idő.
Mind meghalunk, Johnny.
Harangozz hát, mintha vacsoraidő lenne.
Szeretettel:
Cukor.
A feliratot fordította: Bence Bozó