„Milá Sugar, za měsíc se mám vdávat.
Můj snoubenec je úžasný, ale já to nechci podstupovat.“
„Milá Sugar, koupily jsme s manželkou první dům.
Měla bych být šťastná.
Ale když odejde do práce, jen tam sedím a brečím.“
„Milá Sugar, byla jsem vzornou manželkou 25 let.
Ale celých těch 25 let jsem chtěla odejít.
- Co dělat?“ - „Kdy odejít?“
„Měla bych zůstat?“
Co to čteš?
Nic.
- Co tentokrát pět hvězdiček? - Co kdyby ses šel vycpat?
Milá Sugar...
Jsem špatná ženská. Jsem podruhé vdaná.
Jsem neupřímná, impulzivní,
nešťastná,
žárlivá...
a osamělá.
A nemám žádné právo radit... komukoli.
KRÁSNÉ MALIČKOSTI
Lidi?
- Sakra. - Čau.
- Čau, Rae. - Ahoj.
Tady.
To je od strýčka Lucase. Vrátil ti peníze.
POKLADNÍ ŠEK ČÁSTKA 15 000,-
Už se můžete přestat hádat.
Nebo už jste přestali?
Nemůžu z něj dostat nic dalšího, ale něco se mi nezdá.
Proč by Lucas věřil kamarádovi, že ti donese 15 000?
Neviděl jsi dopis od Hayese? Mám ho v knize.
- Kde je? - Ne.
- Potřebuji ji s sebou. - A Rae je tak tajemná?
Počkat. Mám to. Fajn.
Já chci vědět, kdo byl v domě, ty ne?
Danny, Lucas vrátil peníze. Rae na mě neštěká.
Po měsících jsme se milovali. Všechno je fajn. Je to dobré.
Co to bylo s tím řidičem Uberu?
To... to je Amy.
Uvidíme se zítra večer.
Odjíždíš? Teď? Uprostřed tady toho?
Uprostřed čeho?
Danny, není žádné uprostřed. Není žádné tohle.
Všechno je fajn.
Ano? Je to fajn.
- Mami, dělej. - Promiň.
Co hledáš? Dopis od Hayese?
- Ahoj. - Čau.
Mám sušené maso. Mám lízátka.
Bože, co se děje?
Nic. Všechno. Já nevím.
- Prostě jeď. - Dobře.
V životě už nechci vidět modrou knihu.
- Až do příštího semestru. - Co jen oslavovat?
- Ano. - Pojeďme do Mexika.
- To je dost daleko. - No tak, mami, mám prázdniny.
Spokojíš se s Dairy Queen na silnici 4?
A co tohle? Budeme šetřit
a o posledních prázdninách podnikneme něco velkého.
Jo.
Jo. Dobře. Máme... Můžeme dva roky šetřit.
Kam pak pojedeme?
Machu Picchu je prý úžasná. Stezka Inků.
Měla jsem na mysli méně chození, více koktejlů.
- Hele, co to děláš? - Dokumentuji.
Dobře. Já jsem Jess.
Jsi příšerný řidič, Jessi.
- Já ale... neřídil. - Správně.
- Jen jsi tu seděl, nejel jsi. - Zastavil jsem.
- Teda, kdo tohle zaplatí? - Ty jsi řídila.
Zlato, byla to naše chyba.
Ne. Mami, obě budeme muset pracovat na dvojité směny.
Do Mexika se nikdy nepodíváme.
Víš co? Táta zná mechanika.
Dáš mi své číslo? Možná by mohl...
Nevím, dát to dohromady nebo něco.
A víš co? Proč ne. Za pokus to stojí.
Jo.
Pokud to není trik, jak dostat moje číslo.
Ne. Vůbec ne. Je to mechanik. Seženu ti mechanika.
- Prima. - Jo.
Ta akce pro spisovatele je nejlepší dárek,
jaký jsem kdy dostala.
Už ti zbývají jen dva smutné kraťoučké dny sladkých čtyřicátek.
- Bože můj. - Buď to rozjeď, nebo jeď domů.
- Jak říkají. - Bože.
„Legendární britský autor Hayes MacKeown...“
KATALOG KURZŮ PŘÍBĚH UVNITŘ:
„...vede tento pronikavý workshop...“
- Bože. - „...s mistrem řemesla,
- který je na vrcholu svých sil.“ - „Na vrcholu sil?“
Ježíši. O ženě by tohle neřekli.
Hele, mám novinku.
Co?
Konečně se mi ozval můj agent.
Amy, to je mi líto.
- Random House mi udělal nabídku... - Krucinál.
- ...což... - Můj Bože.
- Počkej. Bože můj! - Viď?
- Bože! - Není to moc peněz,
- ale... - Nevadí... Hej.
O peníze přece nejde.
- Jen... - Jo.
Jen ze zvědavosti... Zajímalo by mě, kolik...
Říkali asi 85 000.
- 85 000 dolarů? - Jo...
Do prkýnka. Amy!
- Jo. A víš co? - Co?
Asi mají zájem o práva na film.
- Páni. - Já vím. Co?
Páni! To je něco. Já...
Bože můj. To je ale místo.
Není špatné.
Štěstí, že mají klouzavý ceník, co?
Amy?
- Amy! Právě jsem to slyšela. - Bože můj.
- Promiň, ani jsem... - Nic neříkej!
- Je to šílené. - Jsi zatracená bohyně.
Já jen... Zapíši nás, nebo zaregistruji.
Mám takovou radost. Tedy...
- Zdravím. - Zdravím.
Chci zapsat Clare Piercovou a Amy Adlerovou.
Ano. Jste v kurzu Prázdná židle, psaní o opuštěnosti.
Jupí!
Ne. Jsme v kurzu Hayese MacKeowna, „Příběh uvnitř“?
- Určitě jste na opuštěnosti. - Ne, jsme tu na Hayese.
Ale jdete na Prázdnou židli.
- Prázdná židle. Ano. - Ne, to...
- Jo. - Jistě.
- Dám vám uvítací balíčky. - Díky.
- Můžu se podívat? - Proč...
Fajn, jde o tohle.
Hayesův workshop byl vyprodaný za dvě sekundy.
Ale máme zadní vrátka.
Půjdeme na workshop o opuštěnosti,
řekneme, že je hrozný a přejdeme.
Opustíme workshop o opuštěnosti?
Jo.
Clare, jaké si dáš? Sancerre nebo Rhone?
Červené. Červené je fajn.
Slyšela jsi, Joano? Další do klubu.
Snad máš ráda hovězí po burgundsku, Clare.
To je dobré.
Líbí se mi vaše obrazy.
Na vysoké škole jsme se rozhodli, že koupíme jedno umělecké dílo
- ročně. - Umění je široký pojem.
Clařina máma je něco jako umělkyně.
- Ne. Ne jako tohle. - Chci říct,
vše, co Clare má, prakticky sama vyrobila.
- V podstatě postavila váš dům. - Je architektka?
Ne, je číšnice.
Já byla také, na vysoké.
Myslím, že by si to měl jednou za život zkusit každý.
Vlastně je také na vysoké.
Se mnou.
- Děláš si legraci? - Prima.
- Nikdy není pozdě, že? - Chtěla jsem být Ruth Ginsburgová.
Jessi, co kdybych s tebou šla na práva? Umřel bys?
Vlastně mě napadlo... nás napadlo,
že bych si rok odložil, abychom jeli do zahraničí.
- Cože? - Clare bude na semestr v Dublinu,
tak jsme mysleli, že bychom tam oba zůstali déle.
Odskočím si do...
- koupelny. - Koupelna? Ta je...
Vítejte, spisovatelé.
Podívejte se na tu židli.
Berou tu věc s prázdnou židlí doslova.
Jaký pocit ve vás probouzí?
Jaké vzpomínky vyvolává?
V tomto workshopu prozkoumáme opuštěnost
a jak se vztahuje k nám a našim postavám.
A uděláme to bezpečně, v kruhu důvěry.
Zůstaneme tu jen minutu.
- Opuštění... - Pak jdeme na Hayese,
- dobře? - To nemůžeme.
Také je u Random House,
- tak se chci zeptat na editora. - ...snad...
Dámy?
- Všichni? - Pardon.
Možná nás jako děti málo
- chovali... - Minuta je málo.
Musíme zůstat déle. Je to hrubé.
Možná vás nepozvali na oslavu, protože...
všichni věděli, že nosíte tričko přes plavky.
- Stačí. Jdeme. - Ne.
- Nosíte podkolenky? - Můžeme? Jdeme.
- Stůj. Já nejdu. - Vstávej. Dělej.
- Amy! - Jo.
Pardon.
Začneme tím, že zavřeme oči
a vzpomeneme si, kdy jsme emočně opustili sami sebe.
TÍM, ŽE NIC NEZNAMENÁ HAYES MACKEOWN
To jsem měl vědět.
Ten pokoj se mi líbí. Všechny ty knihy...
Vezmi si ji. Hayes MacKeown. Máma od něj čte všechno.
A ten žebřík. To jsem viděla jen ve filmech.
Nevěděla jsem, že normální lidé mají knihovnu s žebříkem.
- Naši jsou normální? - Ano.
A myslí si, že jsi s nějakou... divoženkou...
Co?
- Proč jsem si vzala tyhle šaty? - Dost. Jsi dokonalá. Ty...
Kdy bychom jim to měli říct?
- Říct jim co? - Že jsme zasnoubení.
Cože?
Měli bychom se vzít.
Ne. Jsme spolu jen...
Chodíme spolu tři...
- To nevadí. - ...měsíce.
Nevadí. Chci, abychom...
Chci, abychom spolu byli celý život.
A jednou budeme...
Budeme mít vlastní dům... a bude plný...
umění a... knih a...
- a tolika žebříků, kolik budeš chtít. - Knih.
Myslíš to vážně?
- Když řekneš ano, jo. - Jo.
Má tak špatné recenze!
V pořádku. To...
HAYES MACKEOWN PŘÍBĚH UVNITŘ
Chcete to nějak vrátit. Víte, jak to myslím?
Vyvolává to ale otázku, a to je...
možná to bude zápletka pro mou další knihu,
jestli nějakou napíšu, protože sakra proč?
- Ale když jsme u toho... - Myslíte si...
Promiňte.
- Zdravím. - Zdravím.
Omlouvám se. Jen se vplížím...
Ne, to nemůžete. Je tam plno.
Nikdo si nevšimne, když tam půjdu.
Zkusila jsem můj workshop,
ale není to nic pro mě. Napadlo mě, že se přidám sem.
Nemůžu vás pustit na tenhle,
ale... můžu vás dostat na Blázni, šílenci a cvoci,
psaní o mentálních poruchách s Jablonskim.
Ani jedno z těch slov by se nemělo říkat.
- Je to název toho workshopu. - Clare.
- Vteřinku... - Amy?
Řeším věci kolem mé knihy.
Můj agent chce, aby vyšla za...
Proč jsi mě tam nechala?
To myslíš vážně?
- Jo. - Nenechala, Clare. Zůstala jsi tam.
Jo, jsem tady. Jo, zvládla jsem to.
Já nevím. Nikdy jsem v Londýně nebyla.
- Tohle je úžasné. - Jo. Nečekej domácí knihovnu.
- Ahoj. - Ahoj, mami.
- Ahoj. - Zase se potkáváme!
Jess nevěřil, že jsme „uprostřed ničeho“.
- Čau. - Chyběla jsi mi.
Jaká byla cesta?
- Doufám, že nedošlo k nehodě... - Ne.
...tentokrát.
Je...
- Je tohle... - Jo.
Jo. Chtěli jsme, aby to bylo... překvapení.
Je to prsten Jessovy babičky.
Jsem překvapená.
Ahoj, tady Danny. Víte, co dělat.
Ahoj, miláčku. Jen volám, protože...
mrzí mě, jak to ráno zůstalo a jen...
Je to tu děsné, a... lidé jsou divní.
Všichni jsou vegani, není tu žádný bar
a já prostě... Jen chci...
No, nevadí. Uvidíme se zítra večer.
Tak jo. Dobře. Pa.
Bože můj.
- V pořádku? - Teplejší než...
- Zvyknete si. - Jo.
Jsem Clare...
Piercová.
- Jo? - Asi si nepamatujete mé jméno.
Jestli... jsem udělal něco nevhodného, byla to jen moje chyba.
Byl jsem jižanský honibrk závislý na whiskey,
- s hrozbou podělanýho... Ne? - Bože, to ne.
- Ne. - Fajn. To je úleva.
Vlastně jsem vám poslala dopis...
- s povídkou, - Jo?
kterou jsem napsala. „Dům s modrou kánoí.“
- Aha. - Je to dávno.
Napsala jsem to před 18 lety na zadní stranu jídelníčku.
Byla jsem číšnice. Bylo tam hodně čmáranic.
- Pěkné. - Na jídelníčku byly věci jako
„Surf, surf a surf.“
- Dobře. - Kuchař byl dost neuctivý.
- Jasně. - Jde o to,
že jsem vám poslala povídku a vy jste mi odpověděl.
Co jsem napsal?
„Milá Clare, moc děkuji za tvoji krásnou povídku.
Byl jsem hluboce ponořen do psaní, ale přerušil jsem to,
abych ti řekl: pokračuj v práci.
Je v ní něco výjimečného. Zdravím, HM.“
- Nebo tak nějak. Nepamatuji se. - Jo. To je hezké.
Každopádně...
Napsal jste, ať vás navštívím, ale... řekl jste, ať pokračuji...
- Dobře. - ...a já pokračovala.
- Fajn. - Ale pak...
Nechala jsem toho.
Nechala.
Myslela jsem, že když, když se s vámi setkám...
když vás uvidím, že to...
něco ve mně posune, nebo uvolní, něco, co mě nějak
drželo od...
Vzpomínáte si, co jste ve mně viděl?
Já vaši povídku nečetl.
Ani jsem vám nenapsal.
Ale ano. Mám to tady nahoře.
- Ne. - Ale ano.
Já to nebyl. To Morag.
Morag je... osoba?
Morag, ano. Byla to moje první manželka.
Odpovídala na dopisy fanoušků. Byla básnířka.
Určitě by... ona by použila
slovo „hluboce“. Měla sklon
k dramatu, což je nešťastné.
Ale měla dobrý vkus na práci ostatních.
A milovala ryby a mušle.
Takže... „Surf, surf a surf“ by se jí moc líbilo.
Bezva.
- Jessi, posaď se. - Ne, já vlastně...
Potřebuju zajít do přístavku.
Pak se pustím do nádobí, takže zůstaňte tam.
- Je moc hodný, mami. - Zdá se být úžasný.
A očividně tě zbožňuje. Ale jste oba tak mladí.
Jen nechci, abys opakovala mé chyby.
No, dobře.
Jess není táta a já nejsem ty.
Nechci takhle žít navždy.
Venku je svět umění a...
kultury a... pokoje plné knih, a to já chci.
Měla bys mít všechno, co chceš.
Chci víc než tohle.
Ahoj.
Pořádají tu něco jako táborák, kdybys chtěla jít...
- Co děláš? - Asi odjedu.
Mrzí mě, jestli...
je to pro tebe těžké.
Kdo říká, že je pro mě něco těžké?
Nemůžeš předstírat, že se raduješ se mnou?
- Co? Amy, raduji se s tebou. - Fajn. Raduješ se?
- Ano. - Tvou knihu chtěli před 20 lety.
Já dřela do úmoru, abych tě dohnala.
- Před 16 lety. Pak jsem měla Ree. - Fajn. Takže...
ty... dostala jsi, co jsi chtěla,
ale nejsi moc ráda, když jsem já dostala,
- co jsem chtěla? - To není fér.
Není? Byla jsem s tebou,
při každé malé nebo velké události, která se ti v životě přihodila.
Byla jsem na tvé svatbě s Dannym, na každé dětské oslavě narozenin,
u každého smrknutí, u každého prdíku.
Tvé radosti byly mé radosti, tvé starosti byly mé starosti.
A ty se ani nemůžeš třeba jen radovat se mnou?
Protože já se radovala, když jsi dostala, co jsi chtěla,
a co já neměla.
To je jiné. Není to... ty jsi to nechtěla.
Jak víš, co chci? Jako kdybys...
Promiň, ale chováš se, jako bys byla jediná osoba
na celém světě, která nedostala, po čem toužila.
Nenapsala jsi knihu.
Nestala ses spisovatelkou,
kterou sis vysnila, že budeš.
A není to moje chyba.
Není to Dannyho chyba. A už vůbec to není Raeina chyba.
Promiň. Omlouvám se. To bylo...
Clare.
Můžu ti to po svatbě vyzvednout.
Budou z toho pěkné letní šaty.
Díky, mami.
Copak je, zlatíčko?
Moc těsné?
Myslíš, že dělám chybu?
Tohle není ujíždějící vlak. Jestli to nechceš udělat,
můžeš kdykoli vystoupit.
Ne. Miluji ho. A všichni už jsou tady.
Proto se nevdáváš.
Neměla jsem říkat, že mi tohle nestačí.
To je dobré.
Čau.
Nevěděla jsem, že jsi chtěla děti.
Řekla jsem,
že jsem neměla děti.
Amy.
Jen... Unavují mě lidé,
co mě považují za nenaplněnou ženu, protože...
nejsem matka.
A někdy si myslím,
že mají pravdu.
Amy...
jsi úžasná žena.
Jsi nebojácná. Jsi skvělá. A jsi děsně zábavná.
Odpracovala jsi dvojitou směnu se švestkou ve vagíně.
- Kdo to může říct? - Doufám, že nikdo.
Jsi nejlepší kamarádka, jakou může někdo mít.
A brzy budeš...
nejprodávanější spisovatelka.
Já to vím.
Děkuju.
- Můžu k tobě, prosím? - Ano.
- Hayes mi ten dopis nenapsal. - Co? O čem to mluvíš?
Byla to jeho manželka, jedna z jeho manželek.
- Můj Bože. - Jmenovala se Morag.
- Morag? - Morag.
Odpovídala na všechny dopisy od jeho fanoušků.
Fuj.
Něco ti povím.
Vsadím se, že Hayes MacKeown...
by zabíjel, aby mu bylo 50 a měl celý život před sebou.
Tady máte.
- Ahoj. Zase já. - Modrá kánoe, že?
Chci, abyste mi podepsal ten dopis.
To je můj trest za Morag?
- Možná. - Podívejte.
Vidíte ten rukopis?
Až za okraj. Dívejte.
Ne, já vím...
- Co se s ní stalo? - Odešla.
- Jasně. - Všechny odešly.
Ne. „Milá Sugar.“ Je to jako online poradna,
ale píše skvělé syrové eseje, které tě prostě dostanou.
- Nepotřebuji svépomoc. - O tom to ale není, víš?
Je to... Ona si tím prošla. Prožila si to
- a je opravdová. Fakt. - Jo.
- Ona... - Hej!
Dobře. Přesvědčil jsi mě.
Víte co?
Nechte si ho.
- Já? - Jo.
- Určitě? - Jistě.
To je od vás milé.
Ale tohle si vezmu. Podepište mi ji, prosím.
Dobrá.
Osobní věnování?
Mám použít „hluboce“?
Sugar. Napište tam pro...
Sugar.
Prima.
TÍM, ŽE NIC NEZNAMENÁ Milá Sugar
Milé ženy,...
píši vám všem, které jste hluboce ponořené...
ve snaze zodpovědět ty nemožné otázky.
Kdy mám jít?
Kdy mám odejít?
A jak mám zůstat?
Před třetím ročníkem na vysoké jsem si vzala báječného muže,
kterého jsem milovala, a kterého jsem si nikdy neměla vzít.
Protože ten den, kdy jsem se za něj vdala,
se ve mně ozval jasný hlásek, který říkal: „Jdi.“
Říkal... „Jdi...
I když ho miluješ. Jdi.
I když je laskavý, věrný a je na tebe hodný. Jdi.
I když nemáš kam jít.
Jdi.
I když vlastně přesně nevíš, proč nemůžeš zůstat.“
A jakmile jsem ten hlas uslyšela, už jsem ho nemohla neslyšet.
Tak jsem se místo toho snažila neposlouchat.
Ale, ženy, musíte poslouchat.
Je tolik důvodů, proč bychom měly zůstat.
Ale je opravdu jen jediný důvod, proč odejít.
Zastavíme se v outletu?
Jo.
Jděte.
Protože chcete.
Jděte. Protože to, že chcete odejít, stačí.
Vaše...
Sugar.
THE MANTHROS
- Ahoj. - Ahoj. Dobře, že jsi vzhůru.
Jo. Jaké to bylo?
No... Bylo to napřed děsné, a pak to bylo...
vlastně dobré.
Danny...
Omlouvám se.
Za co?
Já...
Snažila jsem se...
dostat z téhle díry...
a obviňovala jsem tebe a...
Rae také, upřímně.
Ale vy jste mě nedrželi dole. A to...
- Clare, zlato. - Ne.
Měl jsi pravdu. Zradila jsem tvou důvěru.
A nemá to co dělat s Lucasem ani těmi penězi.
Jde o náš společný život.
Já...
Zmizela jsem.
Emočně jsem to vzdala... v tolika rovinách. A...
Prostě jsem se necítila naživu.
- Chápeš? - Jo.
Na něčem jsem pracovala. Neřekla jsem ti o tom.
Ale myslím, že je to vážně dobré. Lidi myslí, že je to dobré.
A já to budu dělat. Budu na tom dělat, naplno.
Takže se nezlob, ale... Chci odejít z práce, jo?
Já... Vím, že jsem to vzala na sebe,
- ale asi to má být. - Jo.
A utratila jsem 200 babek v outletu. To je všechno.
- Dobře. - Dobře?
Díky. Děkuju, Danny.
Co? Zvládneme to.
- Hele, já jsem... - Ty, já a Rae.
- Nech... - Dobre.
- Nech mě mluvit. - Jistě.
Mám... z tebe velkou radost.
Opravdu. Ale chci to skončit.
- Co skončit? - Tohle. Nás.
- Chceš skončit s námi? - Chci odejít.
Co to říkáš?
Chci odejít, protože chci. A...
chtít odejít... to stačí.
Překlad titulků: Sarka Wurdakova