„Dragă Dulci, ar trebui să mă mărit peste o lună.
Logodnicul meu e minunat, dar nu vreau să mă mărit.”
„Dragă Dulci, eu și soția mea am cumpărat prima casă.
Ar trebui să mă bucur,
dar, după ce pleacă la muncă, stau și plâng.”
„Dragă Dulci, am fost o soție bună timp de 25 de ani.
Dar, în tot acest răstimp, mi-am dorit să plec.
- Ce să fac?” - „Când să plec?”
„Crezi că ar trebui să rămân?”
Ce citești?
Nimic.
- Ce ar fi să-mi dai notă maximă? - Ce ar fi să te duci dracu'?
Dragă Dulci...
Sunt o femeie dată peste cap. Am fost măritată de două ori.
Sunt mincinoasă, impulsivă...
nefericită...
invidioasă...
și mă simt singură.
Și nu am niciun drept să dau sfaturi... nimănui.
MICILE BUCURII ALE VIEȚII
Mamă, tată?
- Fir-ar! - Bună!
- Bună, Rae! - Bună!
Poftim!
De la unchiul Lucas. Ți-a restituit datoria.
CLARE PIERCE 15.000 DE DOLARI
Așa că acum puteți înceta certurile.
Sau poate că deja ați făcut asta?
Nu mai pot scoate altceva de la el, dar ceva e ciudat.
De ce ar avea Lucas încredere să trimită printr-un tip 15.000 de dolari?
Mi-ai văzut scrisoarea lui Hayes? O țin în carte.
- Dar nu găsesc cartea. - Nu.
- Îmi trebuie pentru tabără. - Iar Rae a devenit evazivă.
Am găsit-o. Ce bine!
Vreau să știu cine a venit aici aseară. Tu nu?
Danny, Lucas ne-a dat datoria. Rae nu urlă la mine.
Am făcut sex după luni bune! Totul e bine! Lucrurile merg bine.
Care a fost treaba aseară cu șoferul de Uber?
E Amy.
Ne vedem mâine-seară.
Deci pleci în mijlocul chestiei?
În ce mijloc?
Danny, nu există niciun mijloc și nicio chestie.
Totul este bine.
Da? E bine.
- Repede! - Scuze! Bună!
Ce cauți? Scrisoarea lui Hayes?
Bună!
Așa, am luat pastramă infuzată cu canabis, acadele cu canabis...
Doamne, ce e?
Nimic. Tot. Nu știu.
- Să plecăm! - Bine.
Nu vreau să mai văd niciodată un caiet de examen!
- Până trimestrul viitor. - Ce ar fi să sărbătorim?
- Da! - Hai în Mexic!
- E cam departe. - Hai, mamă, e vacanța de primăvară!
Te mulțumești cu Dairy Queen, de pe autostrada 4?
Ce ai zice dacă am face economii,
să mergem undeva grozav în vacanța de primăvară din ultimul an?
Da.
Da, bine. Avem doi ani să facem economii.
Unde să mergem?
Se zice că Machu Picchu e uluitor. Drumul incaș!
Mă gândeam la mai puține excursii și mai multe cocteiluri margarita.
- Ce faci? - Adun dovezi.
Bine. Eu sunt Jess.
Ești un șofer groaznic, Jess.
- Nu conduceam. - Bine.
- Stăteai pe loc. - Staționam.
- Cine o să plătească? - Tu conduceai.
Draga mea, a fost vina noastră.
Nu, mamă, va trebui să facem amândouă ture duble, ca să putem plăti.
N-o să mai ajungem în Mexic!
Tatăl meu cunoaște un mecanic.
Îmi lași numărul? M-aș putea interesa dacă...
Nu știu, să te pun în legătură au el.
De ce nu? Merită să încercăm.
Da.
Sper că nu e un tertip prin care să faci rost de numărul meu.
Nu, e pentru a-ți face rost de un mecanic.
- Grozav! - Da.
Tabăra scriitorilor e cel mai frumos cadou pe care l-am primit vreodată.
Mai ai două zile amărâte până faci 50 de ani.
- Doamne! - Ori la bal, ori la spital.
- Așa se spune. - Doamne!
„Legendarul scriitor britanic Hayes MacKeown...”
POVESTEA INTRINSECĂ
„coordonează un workshop penetrant...
al unui meșteșugar aflat”
- la apogeul artei sale.” - „La apogeul artei sale?”
Doamne, nimeni n-ar zice așa ceva despre o femeie!
Am niște vești.
Ce?
În sfârșit, agenții literari mi-au dat un semn.
Amy, îmi pare tare rău!
- Editura Random House îmi face o ofertă. - Ce dracu'!
- Iar asta e... - Doamne!
- Stai! Doamne! - Nu-i așa?
- Doamne! - Nu-s prea mulți bani.
- Dar e... - Și? Nu banii contează!
Doar că...
Din curiozitate, mă întreb cât...
Cred că au zis 85.000 de dolari.
- 85.000 de dolari? - Da, dar...
Măi, să fie!
- Știu. Și știi ce? - Ce?
Cred că vor drepturile de ecranizare.
- Ce tare! - Știu! E tare!
Doamne, sunt...
Doamne, cum arată!
Nu arată rău!
Ce bine că au tarife variabile, nu?
Amy?
- Amy! Tocmai am aflat! - Doamne!
- Scuze, nici n-am... - Taci!
- Știu, e grozav! - Ești o zeiță!
Merg să confirm participarea.
Cât mă bucur pentru tine! Adică...
Bună!
Am venit să confirm participarea pentru Clare Pierce și Amy Adler.
Da, la „Scaunul gol”. Tema: scrierile despre abandon.
Ce tare!
Nu, suntem la Hayes MacKeown. La „Povestea intrinsecă”?
- Sunteți sigur la tema despre abandon. - Nu, am venit aici pentru Hayes.
Sunteți înscrise la „Scaunul gol”.
- Da, la „Scaunul gol”. - Nu...
- Da. - Exact.
- Să vă dau pachetele de bun-venit. - Mulțumim!
- Stai, să văd! - De ce...
Problema e
că locurile la workshopul lui Hayes s-au dat rapid.
Există o portiță.
Mergem la workshopul despre abandon,
zicem că nu ne place și schimbăm.
Abandonăm workshopul despre abandon?
Da.
Clare, ce vin vrei, Sancerre sau Rhône?
Vin roșu. Roșu e bine.
O persoană ce crede în încălzirea globală.
Sper că-ți place vita bourguignon, Clare.
E gustoasă.
Îmi plac tablourile dumneavoastră!
Când eram la masterat, am decis să cumpărăm câte o operă de artă
- pe an. - „Artă” fiind un termen larg definit.
Mama lui Clare e un fel de artistă.
- Nu, nu așa. - Fii serioasă!
Tot ce are Clare e făcut de mâna ei.
- Ea a ridicat casa în care stați. - E arhitectă?
Nu, e chelneriță.
Și eu am fost, în facultate.
Fiecare ar trebui să facă asta la un moment dat, nu?
De fapt, e și studentă.
E colegă cu mine.
- Serios? - Bravo ei!
- Niciodată nu e prea târziu, nu? - Am vrut să fiu ca Ruth Ginsburg.
Jess, te-ai supăra dacă aș veni la anul cu tine la Drept?
De fapt, mă gândeam... Adică noi ne gândeam
că aș putea amâna un an, să călătoresc în străinătate.
- Cum? - Clare vrea un semestru la Dublin.
Am zis că ar fi interesant dacă am mai sta un pic acolo, nu?
Vreau să merg la...
- baie. - Ieși și ia-o la...
Scriitori, bine ați venit!
Priviți acest scaun!
Au luat la propriu faza cu scaunul gol.
Ce vă inspiră?
Ce amintiri vă evocă?
În acest workshop, vom explora abandonul
raportat la noi și la personajele noastre.
O vom face într-un cerc de încredere, într-o atmosferă lipsită de pericol.
Nu stăm mult.
Apoi renunțăm și mergem la Hayes.
Nu putem face asta.
Și el lucrează cu editura Random House.
Deci nu l-aș întreba de un editor.
Doamnelor?
- E toată lumea atentă? - Scuze!
- Poate nu te-au ținut în brațe destul... - Nu putem pleca după un minut.
Trebuie să stăm mai mult. N-ar fi politicos.
Poate nu te-au invitat la acea zi de naștere fiindcă...
toți știau că porți un tricou peste costumul de baie.
- La dracu', hai! - Nu.
Ești gata? Hai!
- Încetează! Nu plec. - Hai, ridică-te!
- Amy! - Da!
Scuze!
Să începem prin a închide ochii
și a ne aminti un moment în care ne-am abandonat emoțional.
DESPRE A FI NIMIC DE HAYES MACKEOWN
Trebuia să-mi fi dat seama.
Îmi place enorm camera asta! Și toate cărțile astea sunt...
Ia-o pe aia! Mama citește tot ce scrie Hayes MacKeown.
Și scara asta! Am văzut-o doar în filme.
Nu știam că oamenii normali au biblioteci cu scară!
- Crezi că ai mei sunt normali? - Da.
Și își închipuie că ești cu o sălbatică...
Poftim?
- De ce mi-am pus rochia asta? - Încetează! Ești perfectă!
Când crezi că ar trebui să le spunem?
- Ce anume? - Că ne-am logodit.
Poftim?
Ar trebui să ne căsătorim.
Nu! Suntem împreună de numai...
- Suntem împreună de numai trei luni! - Nu-mi pasă!
Vreau ca noi doi să...
Vreau să ne petrecem viața împreună.
Și, într-o bună zi, vom...
Vom avea casa noastră, care va fi plină de...
obiecte de artă și de multe cărți și...
- Și de câte scări vrei. - Cărți!
Vorbești serios?
- Dacă accepți, da! - Da!
Am primit o recenzie proastă!
În regulă.
Vrei să nu fi trăit acel lucru, mă înțelegeți?
Dar atrage după sine întrebarea, care va fi
probabil subiectul următoarei cărți,
dacă o voi scrie, de ce mi-aș bate capul?
- Dar, spunând asta... - Așa cred și eu.
Scuze!
Bună!
Scuze, o să mă strecor la...
Nu puteți, nu mai sunt locuri.
N-o să-și dea nimeni seama că merg și eu.
Am încercat, dar workshopul...
Nu mi se potrivește. Așa că mă voi strecura la acela.
Nu vă pot lăsa la acela, dar vă pot lăsa la „Ciudați, nebuni și sonați”.
Jablonski discută despre bolile mintale.
Nu cred că vreunul din acele cuvinte e adecvat.
- E chiar titlul workshopului. - Clare!
- Așteaptă o clipă! - Amy!
Am de rezolvat o chestie legată de carte.
Agentul vrea să publice cartea în...
De ce m-ai lăsat baltă?
Vorbești serios?
- Da. - Nu te-am lăsat baltă, tu ai rămas!
Da, sunt aici. Da, am reușit.
Nu știu, n-am mai fost la Londra.
- E grozavă! - Nu te aștepta să aibă bibliotecă.
- Bună! - Bună, mamă!
- Bună! - Ne întâlnim din nou!
Jess n-a crezut că stăm în pustietate.
- Bună! - Mi-ai lipsit!
Cum a fost drumul?
- Sper că nu te-a bușit nimeni. - Nu.
De data asta.
Este...
- Este... - Da.
Da, am vrut să fie o surpriză.
E inelul de logodnă al bunicii lui Jess.
Sunt surprinsă!
Bună! Sunt Danny. Știți ce aveți de făcut.
Bună, dragul meu, te-am sunat
căci nu-mi place că n-am lămurit lucrurile.
Aici e oribil! Oamenii sunt tare ciudați.
Toți sunt vegani, nu există baruri.
Aș vrea să...
În fine, ne vedem mâine-seară.
Și o să... Bine. Pa!
Doamne!
- Sunteți bine? - Da, e mai caldă decât...
- Știu. Vă veți obișnui. - Da.
Eu sunt Clare...
Pierce.
- Da? - Probabil nu vă amintiți numele meu.
Dacă am făcut ceva ce nu se cade, a fost doar vina mea.
Am fost un mare bețiv.
- Aveam apucături de... - Doamne, nu!
- Nu e cazul. - Ce ușurat mă simt!
De fapt, v-am trimis o scrisoare.
- Și, odată cu ea, o povestire. - Da?
E scrisă de mine. Se numește: „Casa cu canoea albastră”.
- Da. - E mult de atunci.
Au trecut 18 ani. am scris-o pe spatele unui meniu.
Am fost chelneriță. Avea multe mâzgălituri.
- Interesant! - Meniul era plin de preparate din pește.
- Bine. - Cheful era un tip nonconformist.
- Da. - Ideea este
...că v-am scris despre povestirea mea și mi-ați răspuns.
Ce am scris?
„Dragă Clare, îți mulțumesc că mi-ai împărtășit frumoasa ta povestire.
Am fost cuprins de chinurile scrisului, dar a trebuit să mă opresc
ca să-ți spun să continui să scrii.
Ai ceva special. Cu drag, HM.”
- Sau cam așa. Nu mai știu. - Ce frumos!
În fine...
Mi-ați scris să vin să vă văd, să continui să scriu...
- Bine. - Așa că am venit.
- E bine! - Da, dar...
N-am continuat să scriu.
N-am continuat să scriu!
Am zis că dacă vă văd...
Dacă vă văd în carne și oase, ceva...
ceva din mine s-ar desprinde, s-ar disloca.
Ceva ce m-a împiedicat să...
Vă amintiți ce ați văzut în mine?
Nu v-am citit povestirea.
Și nu eu v-am scris.
Ba da, am scrisoarea sus.
- Nu! - Mi-ați scris!
Nu eu. Trebuie să fi fost Morag.
Morag e o persoană?
Da, Morag a fost prima mea soție.
Ea le răspundea fanilor. Era poetă.
Cu siguranță ar fi folosit
cuvântul „chinurile”. Avea tendința
să dramatizeze, lucru care i-a dăunat.
Dar știa să aprecieze corect lucrările altora.
Și era înnebunită după pește și fructe de mare.
Așa că preparatele pescărești ar fi fost pe gustul ei.
Bine, am înțeles.
- Jess, ia loc te rog! - Nu, e în regulă. De fapt...
vreau să mă duc la latrină.
Apoi voi spăla vasele, așa că rămâneți acolo!
- E un băiat tare de treabă! - Pare minunat!
Și se vede că te adoră. Dar sunteți atât de tineri!
Nu vreau să repeți greșelile mele.
Bine. Păi...
Jess nu e tata, iar eu nu sunt tu.
Nu vreau să trăiesc așa toată viața.
E o întreagă lume plină de artă...
de cultură și de camere cu cărți nenumărate, iar eu asta îmi doresc.
Ar trebui să ai tot ce îți dorești.
Bine, îmi doresc mai mult decât atât.
Bună!
Diseară se organizează un foc de tabără, dacă vrei...
- Ce faci? - Cred că o să plec.
Îmi pare rău dacă...
nu-ți pică bine.
Cine a zis că nu-mi pică bine?
De ce nu poți să te prefaci că te bucuri pentru mine?
- Ce? Amy, mă bucur mult pentru tine! - Bine. Te bucuri pentru mine?
Ai primit acum 20 de ani propunerea de a publica o carte.
Iar eu mă chinui de atunci să te prind din urmă.
- Acum 16 ani. Apoi am făcut-o pe Rae. - Bine.
Tu ai avut parte de ce ai ales.
- Nu te bucuri că am parte de ce am ales? - Nu e drept!
Nu? Ți-am fost alături,
umăr la umăr pentru fiecare eveniment mic sau mare din viața ta.
Am fost prezentă la nunta ta cu Danny, la aniversările fetei,
la toți mucii și scaunele decolorate avute.
Bucuriile tale au fost și ale mele. La fel și dezamăgirile.
Iar tu acum nici măcar nu te poți bucura pentru mine.
Eu m-am bucurat când ți s-au împlinit visurile de care eu n-am avut parte.
Nu se compară! Tu nu ți-ai dorit acele lucruri!
De unde știi ce îmi doresc eu? Parcă ai...
Regret, dar te porți de parcă ai fi singura persoană
care n-a avut parte de ce și-a dorit mai mult!
Tu nu ai scris o carte. Nu ai scris acea carte!
N-ai devenit scriitoare, așa cum ți-ai imaginat.
Și nu e vina mea!
Nu e nici vina lui Danny și, cu siguranță, nici a lui Rae.
Îmi pare rău, a fost...
Clare!
Ți-o pot transforma după nuntă.
O să iasă o rochie de vară minunată!
Mulțumesc, mamă!
Ce e, draga mea?
E prea strâmtă?
Crezi că fac o greșeală?
Nu e un tren scăpat de sub control. Dacă nu vrei să faci asta,
poți renunța în orice clipă.
Nu. Îl iubesc. Și a venit atâta lume.
Nu de asta te căsătorești.
Regret că m-am purtat de parcă ce avem nu e de ajuns.
Nu-ți face probleme.
Bună!
N-am știut că ți-ai dorit să ai copii.
Am spus...
că nu o să fac copii.
Amy!
M-am săturat ca oamenii
să se uite la mine ca la o femeie neîmplinită fiindcă...
nu am devenit mamă.
Iar uneori...
cred că au dreptate.
Amy...
Ești o femeie minunată!
Ești neînfricată, ești superbă, ești extrem de amuzantă.
Odată ai lucrat o tură dublă cu o prună în vagin.
- Cine mai poate spune așa ceva? - Doamne! Sper că nimeni.
Ești cea mai bună prietenă pe care o poate avea cineva.
Și ești o viitoare...
romancieră de succes.
O știu!
Mulțumesc!
- Pot să vin aici? - Da.
- Nu Hayes mi-a scris scrisoarea aia. - Ce tot spui?
Se pare că a scris-o una dintre soțiile lui.
- Doamne! - Una pe nume Morag.
- Morag? - Morag.
Ea a răspuns tuturor fanilor.
Mi-e silă!
Să-ți spun ceva.
Sunt sigură că Hayes MacKeown
ar da orice să facă 50 de ani acum, să aibă toată viața înainte.
Poftim!
- Bună ziua, am revenit. - „Canoea albastră”, nu?
De fapt, vă rog să-mi semnați scrisoarea.
Asta e penitența pentru Morag?
- Poate. - Priviți!
Vedeți scrisul?
Depășește pagina. Priviți!
Știu.
- Ce s-a întâmplat cu ea? - M-a părăsit.
- Da. - Adică m-au părăsit toate.
Nu, se cheamă „Dragă Dulci”. E o rubrică de sfaturi.
Dar scrie niște eseuri superbe, tranșante, care te zguduie.
- Nu mă ocup de dezvoltare personală. - Nu se compară, da?
E clar că a trecut prin situațiile respective.
- Nu cosmetizează nimic! - Bine.
- Ea... - Alo!
Bine, m-ai convins!
Știți ce?
Ce ar fi s-o păstrați?
- Eu? - Da.
- Sigur? - Da.
Frumos din partea dumneavoastră!
Dar aș vrea un autograf aici, vă rog!
Bine.
Îl personalizez?
Să folosesc cuvântul „chinuri”?
Ați putea scrie autograful pentru Dulci.
Pentru Dulci.
Bine.
DESPRE A FI NIMIC Dragă Dulci...
Dragi femei...
Vă scriu tuturor celor care se află în chinurile
găsirii răspunsurilor la aceste întrebări imposibile.
Când să mă duc?
Când plec?
Și cum să rămân?
Înainte de anul trei de facultate, m-am măritat cu un bărbat bun
pe care l-am iubit, dar cu care n-ar fi trebuit să mă mărit.
Fiindcă în ziua în care m-am căsătorit cu el,
o voce slabă, dar clară, dinlăuntrul meu mi-a zis: «Pleacă!»
Mi-a zis: «Pleacă!
Chiar dacă îl iubești. Pleacă!
Chiar dacă e cumsecade, fidel și bun cu tine. Pleacă!
Chiar dacă nu ai unde să te duci.
Pleacă,
chiar dacă nu știi clar de ce nu poți rămâne.»
Odată ce am auzit acea voce, n-am mai putut să mi-o scot din minte.
Însă am încercat să mă fac că n-o aud.
Dragi femei, trebuie s-o auziți.
Sunt atâtea motive pentru care ar trebui să rămânem!
Dar există un singur motiv pentru care să plecăm.
Mergem pe la outleturi în drum spre casă?
Da.
„Plecați!
Pentru că asta vă doriți.
Plecați! E suficient să vă doriți să plecați.
Cu drag...
Dulci.”
- Bună! - Ce mă bucur că ești treaz!
Da. Cum a fost?
A fost nasol, după care a fost...
chiar bine.
Danny...
Îmi pare rău!
Pentru ce?
Am...
Am tot încercat...
să ies din hăul ăsta...
Și am dat vina pe tine și...
chiar și pe Rae, să spun drept.
Niciunul nu m-a împiedicat să evoluez. Și...
- Clare, iubito! - Nu!
Ai avut dreptate. Ți-am înșelat încrederea.
Și nu are legătură cu Lucas sau cu banii.
Are legătură cu viața noastră împreună.
Eu...
Am dispărut.
Am dat bir cu fugiții emoțional pe atâtea planuri!
Parcă nu m-am simțit vie.
- Înțelegi? - Da.
Așa că am lucrat la ceva despre care nu ți-am spus.
Mi se pare că a ieșit ceva foarte bun. Lumea crede asta.
Și am să o fac! Am să mă ocup de asta exclusiv.
Așa că să nu te superi, dar vreau să demisionez. Bine?
Știu că de-abia am început,
- ...dar asta trebuie să se întâmple. - Da.
Și am cheltuit 200 de dolari la outleturi. Și gata!
- Bine. - Bine?
Îți mulțumesc, Danny!
Ce e? Găsim noi o soluție!
- Ascultă, eu am... - Tu, eu și Rae.
O clipă!
- Lasă-mă să vorbesc... - Bine.
Mă bucur foarte mult pentru tine!
Realmente. Dar eu nu mai vreau să fac asta.
- Ce anume? - Mă refer la noi doi.
- Nu mai vrei să fim împreună? - Vreau să plec.
Ce tot spui?
Vreau să plec fiindcă asta îmi doresc. Și...
E suficient să îmi doresc să plec.
Subtitrarea: Irina-Maria Foray