„Kedves Cukor! Elvileg egy hónap múlva házasodom.
A vőlegényem csodálatos, mégis ki akarok hátrálni belőle.”
„Kedves Cukor! Megvettük nejemmel az első házunkat,
és örülnöm kellene,
de miután munkába megy, csak ülök benne, és sírok.”
„Kedves Cukor! 25 éven át jó feleség voltam.
De a 25 év alatt végig válni akartam.
- Mit tegyek?” - „Elválhatok?”
„Szerinted maradjak?”
Mit olvasol?
Semmit.
- Nem adnál most öt csillagot? - Nem basznád meg magad?
Kedves Cukor...
Egy elcseszett nő vagyok. Kétszer voltam házas.
Hazug vagyok, lobbanékony...
boldogtalan...
féltékeny...
és magányos.
Semmi jogom tanácsot adni... senkinek.
APRÓ GYÖNYÖRŰ DOLGAINK
Hahó!
- Basszus! - Szia!
- Szia, Rae! - Szia!
Tessék.
Lucas bácsitól jött. Visszafizetett.
PÉNZTÁRI CSEKK ÖSSZEG: 15 000
Most már befejezhetitek a veszekedést.
Vagy már befejeztétek?
Nem tudok többet kiszedni belőle, de valami nem stimmel.
Miért bízná Lucas egy barátjára, hogy átadjon 15 rugót?
Láttad a Hayes-levelem? A könyvben tartom.
- Nem találom. - Nem.
- Az elvonuláshoz kell. - Rae meg gyanúsan viselkedik.
Várj. Megtaláltam. Oké.
Tudni akarom, ki a fene járt tegnap a házamban.
Danny, Lucas visszaadta a pénzünket. Rae nem kiabál velem.
Hónapok óta először szexeltünk. Minden jó. Jól állnak a dolgaink.
Mi volt azzal az Uber-sofőrrel este?
Ez... Amy lesz.
Holnap este látjuk egymást.
Tehát mész? Mindennek a közepén?
Minek a közepén?
Danny, nincs semminek se a közepe. Nincs baj.
Minden rendben van.
Oké? Minden rendben.
- Siess, mama! - Bocs. Szia!
A Hayes-levelet kerested?
- Szia! - Szia!
Oké. Hoztam szárított húst és füves nyalókát.
Istenem! Mi a baj?
Semmi. Minden. Nem tudom.
- Csak menjünk! - Oké.
Soha többé nem akarok tankönyvet látni.
- A következő negyedévig. - Csak ünnepeljünk!
- Igen. - Menjünk Mexikóba!
- Az kissé messze van. - Anya, itt a tavaszi szünet!
Beérnéd egy Dairy Queennel a 4-es úton?
Mit szólsz ehhez? Félreteszünk,
és a végzős tavaszi szünetet valami remek helyen töltjük.
Jó.
Jó. Oké. Van... két évünk félretenni rá.
Hova menjünk majd?
A Machu Picchu állítólag elképesztő. Az inka ösvény.
Kevesebb hegymászásra és több margaritára gondoltam.
- Hé, mit... Mit művelsz? - Dokumentálok.
Oké. Nos, én Jess vagyok.
Nos, szörnyű sofőr vagy, Jess.
- Nem... Én nem vezettem. - Persze.
- Csak álltál itt, mozdulatlanul. - Megálltam.
- Ki fogja ezt kifizetni? - Te vezettél.
Kicsim, a mi hibánk volt.
Nem. Anya, mindkettőnknek dupla műszakban kell dolgoznunk, hogy kifizessük ezt.
Sosem jutunk el Mexikóba.
Tudjátok, mit? Apám ismer egy fickót, egy szerelőt.
Megadjam a számát? Megkérdezhetem, hogy ő...
Bemutathatlak neki vagy valami.
Miért is ne? Egy próbát megér.
Ja.
Hacsak ez nem egy trükk, hogy megszerezd a számom.
Nem. Dehogy. A szerelőnek kell. Szerzek nektek szerelőt.
- Klassz. - Ja.
Ez az írói elvonulás a legjobb szülinapi ajándék,
amit bárkitől valaha kaptam.
Hát, csak két szomorú nap maradt a negyvenes éveidből.
- Úristen! - Úgyhogy mindent bele kell adnod.
- Ezt mondják. - Istenem!
„A legendás brit szerző, Hayes MacKeown...
A BELSŐ SZTORI
...vezeti ezt a mélyreható műhelyt...
- Istenem! - ...ahol egy mesterember dolgozik
- ereje teljében.” - „Ereje teljében?”
Jézusom! Ilyet nőről sosem írnának.
Egyébként híreim vannak.
Mi az?
Oké. Végre hallottam az ügynökeim felől.
Ó, Amy! Hát, sajnálom.
- És a Random House ajánlatot tett... - Mi a franc?
- ...ami... - Istenem!
- Várj! Úristen! - Ugye?
- Úristen! - Nem olyan sok pénz,
- de... - Kit érdekel?
Nem a pénz számít.
- Csak... - Ja.
Kíváncsiságból, mennyit... Érdekelne, mennyit...
Azt hiszem, 85 rugót mondtak.
- Nyolcvanötezer dollár? - Ja, de...
Szent szar! Amy!
- Tudom. És képzeld! - Mi az?
Érdeklődnek a megfilmesítés joga iránt.
- Hűha! - Jaja. Mi a franc?
Hűha! Istenem! Én...
Istenem! Ez a hely!
Nem rossz.
Még jó, hogy vannak árkategóriák, ugye?
Amy!
- Amy! Most hallottam. - Istenem!
- Bocsi, nem is... - Ne mondd!
- Tudom. Őrület. - Kibaszott istennő vagy.
Csak... Csak bejelentkeztetem magunkat.
Annyira örülök neked. Úgy értem...
- Helló! - Helló!
Csak becsekkolnék: Clare Pierce és Amy Adler.
Igen. Az Üres Székben vannak, írás az elhagyatottságról.
Juhé!
Nem. Hayes MacKeownnél leszünk, „A Belső Sztori”!
- Határozottan az elhagyatottság az önöké. - Nem, Hayes miatt jöttünk.
De „Az Üres Szék”-ben vannak.
- Ja, Üres Szék. Mi vagyunk. - Nem...
- Ja. - Mint mondtam.
- Hozom az üdvözlőcsomagjaikat. - Kösz.
- Láthatnám? Szóval... - Miért...
Oké. Az a helyzet,
hogy Hayes műhelye két másodperc alatt betelt.
De van egy kiskapu,
az elhagyatottság műhelyre megyünk,
azt mondjuk, utáljuk, és váltunk.
Elhagyjuk az elhagyatottság műhelyt?
Ja.
Clare, mi legyen? Sancerre vagy Rhone?
Vörös. Vörös... jó lesz.
Hallod, Joan? Ő is a földízű híve.
Remélem, ízlik a burgundi marha, Clare.
Finom.
Tetszenek a festményeik.
Egyetemen eldöntöttük, hogy minden évben veszünk egy új
- műalkotást. - Tág értelemben véve.
Clare anyja is egyfajta művész.
- Nem. Nem ilyen téren. - Ugyan! Úgy értem,
mindent, ami Clare-é, saját kezűleg csinált.
- A házatokat is ő építette. - Várjunk! Építész?
Nem, felszolgáló.
Diákként én is voltam.
Egyszer az életben mindenkinek ki kéne próbálnia.
Igazából diák is egyben.
Velem együtt.
- Viccelsz? - Jó neki.
- Ez... Sosem késő, nem igaz? - Én Ruth Ginsburg akartam lenni.
Jess, ha jövőre mennék veled jogi egyetemre, belehalnál?
Igazából... arra gondoltam... Arra gondoltunk, hogy
esetleg évet halaszthatnék, hogy külföldre utazhassak.
- Micsoda? - Clare felvételizik egy félévre Dublinba,
és úgy gondoltuk, jó lenne, ha mindketten kicsit tovább maradhatnánk.
Kiszaladok gyors a...
- mosdóba. - A mosdóba? Ott van...
Üdv, írók!
Tekintsenek a székre!
Hűha! Szó szerint értették ezt az üres szék izét.
Milyen érzést kelt?
Milyen emlékeket idéz fel?
Az írói műhelyünk során felfedezzük az elhagyatottságot,
és hogy miként kapcsolódik hozzánk és karaktereinkhez.
Ezt biztonságos módon tesszük, egy bizalmas körben.
Csak egy percig maradunk.
- Az elhagyatottság... - És jöhet Hayes,
- oké? - Nem tehetjük.
De ő is a Random House-nál van,
szóval szeretném megkérdezni egy szerkesztőről.
Hölgyeim?
- Mindenki? - Bocsánat.
Talán nem ölelték eleget önöket
- babaként... - Még nem mehetünk.
Korai lenne. Bunkóság.
Talán azért nem hívták meg önöket arra a szülinapi bulira, mert...
mindenki tudta, hogy mindig pólót húznak a fürdőruhájukra.
- Leszarom. Menjünk! - Nem.
- Szeretik a csőzoknit? - Kész? Gyere!
- Fejezd be! Nem megyek. - Gyere! Állj fel!
- Amy! - Jó.
Bocsánat.
Kezdjük azzal, hogy becsukjuk a szemünket,
és felidézünk egy emléket, amikor érzelmileg elhagytuk önmagunkat.
SEMMINEK LENNI HAYES MACKEOWN
Tudhattam volna.
Imádom ezt a szobát. Ez a rengeteg könyv...
Azt vidd magaddal! Hayes MacKeown. Anyám mindent elolvas tőle.
És ez a létra! Csak filmekben láttam ilyet.
Nem tudtam, hogy normális embereknek is vannak létrás könyvespolcaik.
- Szerinted a szüleim normálisak? - Igen.
És azt gondolják, hogy összejöttél valami... vademberrel...
Mi?
- Miért ezt a ruhát vettem fel? - Elég! Tökéletes vagy...
Szerinted mikor mondjuk el nekik?
- Micsodát? - Hogy eljegyeztük egymást.
Mi?
Házasodjunk össze!
Nem. Nem vagyunk együtt, csak...
Csak olyan három...
- Nem érdekel. - ...hónapja.
Nem érdekel. Azt akarom...
Azt akarom, hogy együtt éljük le az életünk.
És egy napon saját...
Saját házunk lesz és... tele lesz...
műalkotásokkal és... annyi könyvvel és...
- annyi létrával, amennyit akarsz. - Könyvvel.
Komolyan mondod?
- Ha igent mondasz, igen. - Igen.
Negatív kritikákat kapott.
Rendben. A...
A BELSŐ SZTORI
Azt kívánják, bár elfelejthetnék. Értik?
Azonban ez felveti a kérdést, és...
valószínűleg ez lesz a témája a következőnek,
már ha lesz, mert mi a fasznak erőltessem?
- De ha már szóba került... - Megtenné...
Elnézést!
- Helló! - Helló!
Bocsánat. Csak belógok a...
Nem... Nem lehet. Tele van.
Senki sem fogja észrevenni.
Kipróbáltam a műhelyem, de...
nem nekem való. Szóval... csak átslisszanok abba.
Abba nem engedhetem be,
de... becsempészhetem a Gyagyák, zizik és kettyósokba.
Írás az elmebajról Janbern Jablonskival.
Ezen szavak egyikét sem oké használni.
- Szó szerint ez a műhely neve. - Clare!
- Pillanat. - Amy?
Ezt a könyves dolgot intézem.
Az ügynököm azt akarja, hogy...
Miért hagytál hátra?
Komolyan kérdezed?
- Ja. - Nem hagytalak hátra, Clare. Te maradtál.
Halló! Igen, itt vagyok. Igen, ideértem.
Nem tudom. Sosem jártam még Londonban.
- Ez... Ez hihetetlen. - Ja. Ne számíts privát könyvtárra.
- Helló! - Szia, anya!
- Helló! - Újra találkozunk.
Jess nem hitte el, hogy „a semmi közepe.”
- Kicsim! - Hiányoztál.
Hogy utaztatok?
- Remélem, senki sem koccant belétek... - Nem.
...most.
Ez...
- Ez egy... - Igen.
Igen. Azt akartuk, hogy... meglepetés legyen.
Jess mamájának eljegyzési gyűrűje.
Meglepődtem.
Danny vagyok. Tudod a dolgod.
Szia, édes! Csak azért hívlak, mert...
utálom, ahogyan a dolgokat hagytuk, és...
Nézd, ez a hely borzasztó és... nagyon furcsák itt az emberek,
és... mindenki vegán, egy bár sincs,
és csak... szeretném, ha...
Mindegy, majd látjuk... Holnap este látjuk egymást,
és... na mindegy, szia!
Úristen!
- Jól van? - Forróbb, mint...
- Tudom. Hozzászokik. - Ja.
Clare vagyok...
P... Pierce.
- Igazán? - Biztos nem emlékszik a nevemre.
Nézze, ha... Ha valami illetlen dolgot tettem, teljesen az én hibám.
Egy viszkis déli köcsög voltam
- és azzal fenyegettem... Mi? - Istenem, nem...
- Nem. - Oké. Kurva nagy megkönnyebbülés.
Igazából küldtem önnek egy levelet...
- egyszer, egy... novellával. - Igazán?
Amit én írtam. A címe „A ház a kék kenuval”.
- Aha. - Régen volt.
Tizennyolc éves voltam, egy étlap hátoldalára írtam.
Felszolgálóként. Sok firka volt rajta.
- Szép. - Olyanok voltak a menüben, mint
„Szörf, szörf, szörf.”
- Oké. - Mert laza séfünk volt.
- Aha. - Mindegy, a lényeg,
hogy írtam önnek a történetemről, és ön válaszolt nekem.
Mit mondtam?
„Kedves Clare, köszönöm, hogy megosztotta velem gyönyörű novelláját.
Az írás legmélyebb bugyraiban voltam, de meg kellett állnom,
hogy elmondjam, folytassa munkáját.
Van benne valami különleges. Szeretettel, HM.”
- Vagy valami ilyesmit. Nem emlékszem. - Ja. Az szép.
Mindegy...
Mondta, hogy találkozzunk... Hogy folytassam...
- Jó. - ...és folytattam.
- Oké. Jó. - Ja. De aztán...
mégsem tettem.
Nem folytattam.
Azt gondoltam, ha csak láthatnám önt...
ha találkozhatnánk, akkor egyszerűen...
megmozdulna bennem valami, megtörne a gát, ami
visszatartott attól...
Emlékszik rá, hogy mit látott bennem?
Nem olvastam el.
Nem... Nem is írtam önnek, ami azt illeti.
De igen. Nálam van, a szobámban.
- Nem. - Dehogynem...
Nem én voltam, hanem Morag.
Ez a... Morag egy személy?
Morag, igen. Ő volt az első nejem.
Ő válaszolt minden rajongói levelemre, tudja? És egy költő volt.
Határozottan... ő használta volna
a „bugyraiban” szót. Hajlott rá,
hogy drámai legyen, sajnos.
De nagyon jó ízlése volt mások művei iránt.
És szerette a halat, kagylót.
Szóval... a „Szörf, szörf, szörf” is az ő ízlésére vall.
Hát. Oké.
- Jess, ülj le! - Nem probléma. Igazából...
ki kell mennem a kinti vécébe.
De utána elmosogatok, úgyhogy ne kelljetek fel.
- Nagyon kedves srác, anya. - Csodálatosnak tűnik.
És nyilvánvalóan odavan érted. De olyan fiatalok vagytok.
Nem akarom, hogy te is elkövesd a hibáimat.
Oké. Nos.
Jess nem apa, én meg nem te vagyok.
Nem akarok örökké így élni.
Van egy világ odakint, tele művészettel és...
kultúrával és... könyvekkel teli szobákkal, és én ezeket akarom.
Mindent megérdemelsz, amit akarsz.
Többet akarok ennél.
Helló!
Van valami tűzrakás dzsembori vagy hasonló ma este, ha szeretnél...
- Mit csinálsz? - Szerintem elhúzok innen.
Sajnálom, ha ez...
nehéz neked.
Ki beszélt arról, hogy nehéz lenne bármi?
Legalább úgy tehetnél, mintha örülnél nekem!
- Mi? Amy, örülök neked. - Oké. Örülsz nekem?
- Igen. - Húsz éve kaptál egy szerződést,
és én azóta vért izzadok, hogy utolérjelek.
- Tizenhat éve. Majd megszületett Rae. - Oké. Szóval...
te... megkaptad a dolgot, amit választottál,
mégsem igazán örülsz nekem, amikor megkapom azt,
- amit én választottam? - Ez nem igazságos.
Nem az? Melletted álltam
tűzön-vízen át egész életed minden kis és nagy eseménye során.
Ott voltam az esküvőtökön Dannyvel, a gyerekek minden szülinapi buliján,
a taknyos orroknál, az elszíneződött szaroknál.
Osztoztam veled az örömeidben. Osztoztam a bánataidban.
És te annyit sem tudsz megtenni értem, hogy örülsz nekem.
Mert én örültem neked, amikor te mindent megkaptál, amit akartál,
én pedig nem.
Az más. Te nem azokat a dolgokat akartad.
Honnan tudod, én mit akarok? Mintha csak te...
Bocs, de mintha te lennél az egyetlen kurva ember
az egész világon, aki nem kapta meg, amit akart.
Nem írtál könyvet. Nem írtad meg a könyvet.
Nem váltál azzá az írónővé,
akinek megálmodtad magad,
és ez nem az én hibám.
És nem Danny hibája. És semmiképp sem Rae hibája.
Bocs. Sajnálom. Ez...
Clare!
Ezt felvarrhatom neked az esküvő után.
Gyönyörű nyári dressz lenne.
Köszi, anya.
Mi az, édesem?
Túl szűk?
Szerinted hibát követek el?
Ez nem egy elszabadult vonat. És ha nem akarod megtenni...
bármikor leszállhatsz róla.
Nem. Szeretem őt, és mindenki itt van.
Nem ezért házasodik az ember.
Bocs, hogy azt mondtam, ez nem elég.
Semmi baj.
Szia!
Nem tudtam, hogy akartál gyereket.
Azt mondtam...
nem lesznek gyerekeim.
Amy!
Csak... Csak nagyon belefáradtam abba, hogy az emberek
úgy néznek rám, mintha valami... beteljesületlen nő lennék, mert...
nem vagyok anya.
És néha...
úgy érzem, igazuk van.
Amy...
egy elképesztő nő vagy.
Rettenthetetlen vagy. Gyönyörű. Kurva vicces.
Egyszer felnyomtál egy duplavégűt egy szilvával a vaginádba.
- Ki mondhatja el még ezt magáról? - Istenem! Remélem, senki.
A valaha volt legjobb barát vagy.
És hamarosan...
bestsellerszerző is leszel.
Tudom.
Köszönöm.
- Bebújhatok, kérlek? - Igen.
- Nem is Hayes írta nekem a levelet. - Mi? Miről beszélsz?
Kiderült, hogy a felesége volt, az egyik felesége.
- Úristen! - A Morag nevű.
- Morag? - Morag.
Ő válaszolt minden rajongói levelére.
Fúj!
Elárulok valamit.
Lefogadom, hogy Hayes MacKeown...
ölne érte, hogy most legyen 50. Hogy előtte legyen az egész élete.
Tessék.
- Helló, megint én vagyok. - Kék kenu, ugye?
Aláírattatom önnel igaziból a levelem.
Ez a vezeklésem Morag miatt?
- Talán. - Odanézzenek!
Látja a kézírást?
Leszalad a kurva papírról. Nézze!
Tudom...
- Mi történt vele? - Elhagyott.
- Aha. - Kurvára mind elhagytak.
Nem. „Kedves Cukor”. Ez... egyfajta online tanácsadó rovat,
de gyönyörű, nyers esszéket ír, amik a lelked mélyére hatolnak.
- Nem érdekel az önsegélyezés. - Ez nem az, oké? Hanem...
Ez... Ő átesett rajta,
- és valós, amit ír. Komolyan. - Oké.
- Ő tudna... - Hé!
Oké. Meggyőztél.
Tudja, mit?
Tartsa csak meg.
- Én? - Ja.
- Biztos? - Igen.
Kedves öntől.
Ezt viszont szeretném. Írja alá, kérem!
Rendben.
Személyessé tegyem?
A „bugyraiban” szót használva?
Cukornak. Címezze, kérem...
Cukornak.
Rendben.
SEMMINEK LENNI Kedves Cukor
Kedves nők!
Mindazoknak írom ezt, akik annak legmélyebb bugyraiban vannak,
hogy megválaszolják ezeket a lehetetlen kérdéseket.
Mikor kéne lelépnem?
Mikor távozzak?
És hogyan maradjak?
Közvetlenül harmadéves korom előtt összeházasodtam egy jó emberrel,
akit szerettem, de nem szabadott volna hozzámennem.
Mert az esküvőnk napján
volt bennem egy apró, tisztán hallható hang, ami azt mondta: „Menj!”
Ami azt mondta... „Menj...
akkor is, ha szereted. Menj!
Akkor is, ha kedves, és hűséges, és jó hozzád. Menj!
Akkor is, ha nincs hová menned.
Menj!
Akkor is, ha azt sem tudod pontosan, miért nem maradhatsz.”
És miután meghallottam ezt a hangot, nem tudtam elfelejteni.
Ezért inkább megpróbáltam nem hallgatni rá.
De, kedves nők, hallgatnotok kell rá.
Oly sok indok van, amiért maradnunk kéne.
De csak egy valódi oka van annak, amiért mennünk kell.
Hazafelé bevásároljunk?
Aha.
Menjetek!
Mert menni akartok.
Menjetek! Mert elég menni akarni.
Szeretettel:
Cukor.
- Szia! - Szia! Örülök, hogy ébren vagy.
Aha. Milyen... Milyen volt?
Ó, hát... Eléggé szörnyű, majd pedig...
igazából egész jó.
Danny...
Bocsáss meg!
Miért?
Én...
Én próbáltam...
kijutni ebből a veremből...
és téged hibáztattalak, és...
Rae-t is, ami azt illeti.
Egyikőtök sem tartott vissza, és ez...
- Clare, kicsim. - Nem.
Igazad volt. Elárultam a bizalmad.
És ennek semmi köze Lucashoz vagy a pénzhez.
Ez a közös életünkről szól.
Én...
eltűntem.
Érzelmileg leléptem... oly sok szinten, és...
csak nem éreztem úgy, hogy élek.
- Tudod? - Igen.
Közben dolgoztam valamin. Valamin, amiről nem beszéltem neked.
És szerintem nagyon jó és... azt hiszem, mások szerint is az.
És ezt fogom csinálni. Teljes állásban fogok dolgozni rajta.
Úgyhogy ne haragudj, de... fel akarok mondani, oké?
És... tudom, hogy csak most kezdtem,
- de szerintem így kell lennie. - Igen.
És elköltöttem 200 dolcsit a boltokban. És ennyi.
- Oké. - Oké?
Köszönöm, Danny.
Mi az? Meg fogjuk oldani.
- Hé! Nem vagyok... - Csak... te, én és Rae.
- Adj egy... - Oké.
- Hadd jöjjek én. - Oké.
Annyira... örülök neked.
Komolyan. De nem akarom folytatni ezt.
- Mit? - Ezt. Minket.
- Nem akarsz minket? - Menni akarok.
Miről beszélsz?
Azért akarok menni, mert menni akarok. És...
És ha távozni akarok, az... elég.
A feliratot fordította: Bence Bozó