- Nie, nedonútiš ma ísť! - Obleč sa.
- Nie! - Teraz!
- Nie! - Obleč si to!
Panebože, správaš sa ako...
KRÁSNE MALIČKOSTI
Frankie?
Rae! Dofrasa, došľaka!
Trochu skoro na toľko kriku, nie?
Potrebujeme uspávaciu pušku, takú na veľké zvery.
Rae, prisámbohu, ja...
Povieš svojej dcére, že ide do školy?
- Ideš do školy. - Nejdem tam
kvôli nej. Neznášam to tam,
všetci sú otrasní a je to tvoja vina!
Prečo je v tejto rodine všetko moja vina?
- Pretože všetko poserieš! - Nehovor tak so mnou!
- Nerozprávaj sa ty tak so mnou! - Dobre, už dosť!
Rae, ideš do školy, choď sa obliecť.
-Ďakujem. - Dobre.
Dobre! Tak prestúpim. Na Douglass.
- Nie. Douglass je nanič. - Ja som chodil na Douglass.
Ty si povedal, že je nanič.
No, páni. Opäť sa ozýva biely feminizmus. Čo presne je zlé
na černošskej strednej škole, mami?
Vybrali sme svätú Annu, lebo sme chceli, aby si išla na dobrú vysokú...
Mne je výška ukradnutá! Na výšku nejdem!
- Rae. - Počkaj.
-Čo to hovoríš? - Nikto ma nepočúva!
Počúvam ťa, preto som práve povedala: „Čo to hovoríš?“
Ak mi nedovolíte prestúpiť, tak sa na to vykašlem.
Tak to by stačilo! Na nič sa nevykašleš.
Meškáš. Choď sa obliecť.
Skončili sme.
Hej.
- Nedotýkaj sa ma! - Hej!
Počúvaj ma.
Dokončíš strednú školu a potom pôjdeš na vysokú,
pretože tak to bude.
Dobre?
Oco tiež neskončil výšku.
A ľutuje to.
Čože? Ani ty nie.
Čože?
- Vykašľala si sa na výšku? - Nie.
Choď si už konečne zobrať batoh a obleč sa do školy.
- Choď! - Panebože.
Prepáč.
- Hej. -Ďakujem. Kristepane!
Dobre.
Čo to je?
Kam si myslíš, že ideš? Okamžite sa sem vráť, Rae!
Čo je toto?
Hrnček s nosom. Vyrobila som ho na keramike.
Prečo si ho robila?
Pretože som ti ho chcela dať na Deň matiek.
Je to také smutné. Čo máš povedať?
-„Je mi ľúto, že ti umrela mama?“ - Presne.
Ako?
Čo?
Si mi povedomá.
Nespali sme spolu na Dead show?
Radšej umriem, ako tam pôjdem.
Ahojte, vitajte na hodine pokročilej svetovej literatúry.
Chápem, že posledný štvrťrok sa vlečie,
ale počas týchto 9 týždňov si užijeme
starú dobrú literatúru.
Prečítame Nos od Gogoľa, Patriarchova jeseň od Marqueza
a niekoľko poviedok od Maupassanta.
Čo si robila cez jarné prázdniny?
Vystúpila som na Machu Picchu.
Ach, jaj.
Čo sa stalo?
Nevrátim sa tam. So školou som skončila!
Ľudia sú podlí, hrozní a podlí.
To oni vedia. To je pravda.
Ale ty máš školu rada.
A ako budeš bez nej spisovateľkou a novinárkou?
Tak budem len čašníčkou ako ty.
Nemáš trpezlivosť na to, aby si zvládla obedňajší zhon.
Hej.
Nemôžeš dovoliť, aby ti najhoršie veci, ktoré sa ti stali,
zabránili dosiahnuť to, čo chceš.
Ak to dovolíš...
tak je to len tvoja vina.
Pardon.
- Ahoj. -Čo...
- Ahoj. Zabudla si si toto. -Čo?
Ďakujem.
Nepôjdeš na kávu alebo tak?
Erik, chodili sme spolu na strednú a šikanoval si ma. Takže, nie.
Tu nemôžeš húliť. Toto je náš domov.
- Prepáč... -Čo sa deje?
Tvoj brat.
Hovorí, že do školy sa nevráti. A...
hovorí, že nejde domov.
Toto je tu zakázané.
Ako to, že nejdeš do školy?
- To povedal tvoj samoľúby manžel? - Ježiš.
Nemusíš tam ísť zajtra.
Ale musíš sa tam vrátiť.
Mamu sme pochovali len pred 3 dňami,
tak prepáč, že momentálne na školu kašlem.
Aj tak som tam už mesiac nebol.
Mama by chcela, aby si zmaturoval.
Aby sme obaja doštudovali.
Ale mama tu nie je.
Mami!
- Mami! -Čo je? Čo sa deje?
- Nie. -Áno.
Áno!
Lucas, sestru prijali!
Mami, to nemusíš. Nie sme už deti.
Si prvá z rodiny, ktorá ide na vysokú školu.
To si zaslúži honosnú dámsku večeru.
Vaše drinky, mademoiselle, monsieur.
Mami, ako si to môžeme dovoliť, keď nemáme ani na detský šampus?
- Na to sú pôžičky, somár. - A granty
a štipendiá. Aj to sú možnosti.
Prečítaj mi znovu ten dopis.
„Drahá Clare, gratulujeme. Je mi cťou, podeliť sa s vami o túto správu.
„Bla, bla, asi vás teda prijmeme.“
Videli ste, čo sa píše dole?
„Rodičia študentov sa môžu zapísať bez ďalších poplatkov.“
-Čože? - Bezplatne?
Vždy som chcela ísť na vysokú.
Ale nepôjdeš so mnou.
Nie. Nie.
- Nie. - Nie.
Nie.
Dobre.
- Pamätáš si pravidlá? - Nepoznáme sa.
-Áno. A keď ma uvidíš... - Nevšímam si ťa.
Iba ak ťa oslovím najprv ja.
To môžeš hovoriť.
Ale ak nie, tvoj pohľad... Nepozeraj sa na mňa.
- Nezízaj na mňa. - Dobre, dobre.
- Tvoj pohľad na mne nespočinie. -Áno, vaša výsosť.
- Si pre mňa cudzí človek. Dobre? - Cudzinky. Rozumiem.
- Naozaj. -Áno.
Teraz môžeš byť moja mama.
Ja...
-Ľúbim ťa, mami. -Ľúbim ťa.
Prepáčte?
Mami?
- Ježiš! Doboha! - Piercová.
Nevidel si ženu, tak vo veku matky?
Ženu vo veku matky? Nie.
Hej, takže „šikanoval.“
To je trochu... prehnané, nemyslíš?
-Čo? - Povedala si, že som ťa šikanoval.
Áno, Eric. Šikanoval. Môj život bol kvôli tebe peklo.
Bol som...
Niežeby...
som vedela, čo je peklo.
- Musím ísť písať. - Vyser sa na to.
Pojeb ma.
To by si chcela?
Pridaj.
Budem potrebovať fľašu.
Určite? Najprv ju musíš vytrhnúť z rúk svojho maloletého brata.
-Čítal si túto poviedku s názvom Nos? - Nie.
- Je to o chlapovi... - Ukáž.
...ktorému odíde nos z tváre.
Ako... Ako mám napísať 5 strán o takej blbosti?
Ale no, nedopísala si minulý týždeň 20 strán o...
vznešenej podvratnosti niečoho?
- To je... To je iné... - Nie.
Už len mesiac...
a budeš voľná.
Absolventka.
Áno.
S vyznamenaním.
Dobre?
Páči sa ti to?
- Prestaň. - Prepáč.
- Ja len... Prepáč. - Len...
MONTANA ŤA OZNAČILA V PRÍBEHU
HEJ @RAE POVEDZ MAME,
ŽE TAKTO VYZERÁ SKUTOČNÁ TROJKA.
SPRÁVY
STRÝKO LUCAS
Si trápny.
ako to ide
je späť, ale v suteréne
Dnes otrasný deň. poteš ma.
Drž sa, doslova.
Dobre, čo si máme myslieť?
Čo sa snaží Gogoľ povedať touto poviedkou?
A literárni kritici sa nevedia zhodnúť už desiatky rokov.
Asi preto, že to je blbosť.
Čo si povedala?
Dokelu.
Nič.
Nie. Povedala si, že to je blbosť.
Prečo?
Nejakému chlapíkovi odíde nos z tváre, vyberie sa na prechádzku,
má hysák a od nás sa čaká, že... uveríme, že toto,
čo je nemožné, že to niečo aj znamená?
Niekto by povedal, že to je alegória na mužskú impotenciu
alebo na nepoškvrnené počatie. Ale možno nás len núti
zamyslieť sa, aké by to bolo, keby nemožné bolo možné.
Mňa mrzí, že sme sa nedostali aj k inému, ako k mužom, ktorí nenávidia ženy
a nevedia písať o ničom inom, len o svojich nefunkčných vtákoch.
Celý tento semester sme čítali
len jedinú autorku.
Nemali ste problém napísať
úžasnú prácu o Marquezovi.
Marquez je iný ako Gogoľ.
A teším sa, ako spíšete rozdiely
medzi Marquezom a Gogoľom v záverečnej práci,
ktorú musíte odovzdať, takže...
To je všetko. Ďakujem všetkým.
Clare. Ak potrebuješ trochu času navyše,
chápeme, že je to ťažké obdobie...
Nepotrebujem.
Takto stráviš zvyšok života?
Kvôli tebe som nepočul, čo povedala Monika.
Minulý týždeň bola v kóme, ale myslia si,
že porazí rakovinu prsníka.
To jej prajem.
...a zvracanie, prebúdzanie sa s vypadnutými vlasmi na vankúši...
To je pekne debilný hrdinský príbeh o rakovine...
Mama umrela, lebo netúžila dosť žiť?
- Mám ten seriál rád. - Len mi odrezali viac z tela...
Pokračujú ďalej v tomto procese...
Premýšľala si niekedy, prečo z celého sveta
musela umrieť mama a ostatní žijú ďalej?
Áno.
Kvôli tomu všetkých nenávidím.
A všetko.
Chceš sa ožrať?
Na zdravie.
- Páni! - Môžeme dostať ďalšie?
- V poriadku? -Áno.
To je môj brat, kto myslíš, že je starší?
Ona vyzerá staršie, ale ja vyzerám dospelejšie.
Čo tým myslíš?
- Ahoj. - Chcela by som si zatancovať.
- Clare, no tak. -Čo, doriti!
- Musíme ísť. -Čo, doriti!
Čo?
Poď.
- Boha. - Drbe ti?
Clare... si vydatá
a teraz si lesba alebo čo?
Nie som nič, Lucas. Som, čo sa mi len zachce.
- Jess to vie? - Ja viem, som hrozný človek, dobre?
Podviedla som Jessa.
Bola to baba.
Jess sa o tom nemusí dozvedieť.
- Nehovorím o nej. -Čože?
Pamätáš si Joela?
V dome smútku?
Áno, on a ja...
- pred maminým pohrebom. - On a ty, čo?
Trtkali sme. A pred pár týždňami som urobila to isté
s chalanom, ktorý ma šikanoval na strednej.
Teraz počúva Grateful Dead.
- Doboha. - Hej.
Eric Olson. Spomínaš si na neho?
Robili sme to v jeho Forde.
Kristepane. Kto si?
Si ako Carly zo seriálu. Tiež každého pretiahne.
Bez nej sa neviem správať.
- Dobehnem vás. - Dobre.
- Ahoj. -Čau.
- Poď sem. - Panebože!
Priniesla som ti kávu.
- Tým si to nevyžehlíš. - V pohode?
- Záverečky zvládneš. -Áno.
- Spala si tu? - Ranný test, ďaleko na dochádzanie.
- Páni. - Bež. Musím sa učiť.
Veľa šťastia.
-Ľúbim ťa. - Aj ja teba.
- Pa. - Ahoj.
- Už to nerob. - Ahoj.
ZÁVEREČNÁ PRÁCA
NOS OD NIKOLAJA GOGOĽA CLARE PIERCOVÁ
Clare.
Ahoj. Prepáč, len...
Čo? Kde si bola?
Počúvaj, ja...
- V knižnici. - Samozrejme.
Snažila som sa dopísať tú prácu.
-Áno. - Vieš, tú, aby som absolvovala,
a neviem ani ako začať.
Si opitá?
-Čo? - Písala si to opitá?
Všetci spisovatelia pijú. Hovorí sa tomu...
mazanie.
Len pokračujem v literárnej tradícii.
Lucas tiež prišiel ožratý pred pár hodinami.
Ovracal celú kúpeľňu.
Fuj. Prepáč.
Clare, on je na strednej.
Je to dieťa.
- Niekto sa o neho musí starať. -Áno, potrebuje svoju mamu.
My potrebujeme našu mamu.
Mami?
Mami!
Ahoj, zlato.
Vieš, čo máš robiť.
Mami, nie.
Bude to rýchle.
Čo znamená uzdraviť sa?
Ísť ďalej?
Zabudnúť?
Čo to znamená, keď sa stane to najhoršie, čo sa môže stať,
a vy ostanete stáť na mieste?
Mama umrela v pondelok cez jarné prázdniny v poslednom ročníku.
Mojom aj jej.
Po pohrebe som sa hneď vrátila do školy, pretože ma o to prosila.
Aby som dokázala, že na jej živote záležalo, rozhodla som sa zničiť
život, ktorý som začala budovať.
Život, ktorý mama pre mňa chcela.
Nezískala som diplom,
pretože som neodovzdala 5-stranovú esej
o poviedke o mužovi,
ktorý sa zobudil a nevedel nájsť svoj nos.
Nedonútila som sa,
pretože sa mi príbeh zdal absurdný a nepochopiteľný.
Videl som, čo robia pre tvoju mamu.
Je mi to ľúto.
Netušil som to.
Ďakujem.
Žiadny skrytý význam.
Len príbeh o tom, o čom to bolo.
Ďakujem.
- Dobre. - Dobre.
Absurdita a svojvoľnosť pominutia.
Na záver...
na pamiatku nadanej študentky, ktorá opustila tento svet príliš skoro.
Hlad po vzkriesení toho, čo bolo stratené,
holá pravda, že nemožné sa môže stať možným
rýchlejšie, ako sa zdá.
Frances „Frankie“ Pierceovej posmrtne
udeľujeme bakalársky titul v študijnom odbore História.
Mama bola živá a zdravá.
A o 7 týždňov neskôr bola mŕtva.
Nemožné.
Šla som na vysokú. A mama išla so mnou.
Nemožné.
Mala som samé Áčka a aj tak som neodpromovala..
Ale moja mŕtva mama áno.
Tiež nemožné.
Niekedy príbeh nie je o ničom inom ako práve o tom, o čom je.
Niekedy sa zobudíte a zistíte, že nemáte nos.
A musíte zistiť, ako budete bez neho žiť.
Gratulujeme, ročník 1995!
ŽIADOSŤ O DOKONČENIE ŠTÚDIA
Ako raz mama povedala...
„Nedovoľ, aby ti to najhoršie, čo sa ti stalo, bránilo dosiahnuť to, čo chceš.
„Ak to dovolíš...
„tak je to tvoja vina.“
Dobre, Rae. Volám ťa Rae, dobre?
Ak nechceš toto,
tak čo chceš?
Len... Môžeme ísť domov?
Prosím.
Dobre.
Naozaj?
Chcela by som pre teba tak veľa...
ale nedosiahneš to, ak to ty sama nebudeš chcieť.
Uzdravenie je obyčajná maličkosť.
Ale je najdôležitejšia.
Každý deň dokáže aj nemožné.
Preklad titulkov: Martina Vrábeľová