- Nu mă poți obliga să merg! - Îmbracă-te!
- Nu! - Acum!
- Nu! - Îmbracă-te!
Doamne, te porți ca o nenorocită de...
MICILE BUCURII ALE VIEȚII
Frankie?
Rae? Fir-ar al naibii!
E cam devreme pentru urlete, nu?
Ne trebuie o armă cu tranchilizante pentru animale mari.
Rae, îți jur, o să...
Îi spui fiicei noastre că merge la școală?
- Mergi la școală. - Nu!
Mi-a stricat imaginea! Nu-mi place acolo.
Toți sunt oribili și e vina ta!
De ce în familia asta sunt doar eu vinovată?
- Că o dai în bară cu toate! - Nu-mi vorbi așa!
- Tu să nu-mi vorbești așa! - Ajunge, da?
Rae, mergi la școală. Îmbracă-te!
- Mulțumesc! - Bine!
Bine, atunci o să mă transfer la Douglass.
- Ba nu, Douglass e nasol. - Eu am învățat acolo.
Tu mi-ai zis că e nasol!
Un nou atac de feministă albă. Ce anume e atât de nasol
la un liceu public cu elevi majoritar de culoare?
Am ales St Anne's, fiindcă am vrut să mergi la un colegiu bun.
Nu mă interesează, nici nu vreau să merg la colegiu!
- Rae! - Stai!
- Cum? - Nimeni nu mă ascultă!
Ba te ascult, de asta am zis: „Cum?”
Dacă nu mă lăsați să mă transfer, mă las de școală!
Ajunge! Nu te lași de școală.
Ai întârziat. Îmbracă-te!
Am încheiat discuția.
Alo!
- Nu mă atinge! - Alo! Ascultă-mă!
Vei termina liceul și vei merge la colegiu,
fiindcă asta vei face.
Bine?
- Tata n-a terminat colegiul. - Și îi pare rău.
Ce? Nici tu!
Ce?
- Te-ai lăsat de studii? - Nu.
Ia-ți naibii ghiozdanul și îmbracă-te de școală acum!
- Du-te! - Doamne!
Scuze!
- Ascultă! - Mulțumesc! Doamne!
Bine.
Ce faci?
Doar nu-ți închipui că pleci... Treci înapoi, Rae!
Ce naiba e asta?
Am făcut o cană cu toartă ca un nas.
- De ce ai face așa ceva? - Voiam să ți-o dau de Ziua Mamei.
E atât de trist! Ce poți să spui?
- „Regret că ți-a murit mama”? - Da.
Ce faci?
Poftim?
Îmi pari cunoscută.
Ne-am tras-o la concertul trupei Grateful Dead?
Mai bine mor decât să merg.
Bun-venit la cursul de Literatură universală!
Știu, ultimul trimestru poate fi o pacoste,
dar, în următoarele nouă săptămâni, ne vom distra cu opere literare.
Vom citi Nasul de Gogol, Toamna patriarhului de Márquez
și o serie de nuvele de Guy de Maupassant.
Ai făcut ceva interesant în vacanța de primăvară?
Am urcat pe Machu Picchu.
Vai de mine!
Ce s-a întâmplat?
Nu mă mai duc! Gata cu școala!
Oamenii sunt răi și oribili!
Da, oamenii pot fi așa.
Dar îți place școala.
Cum vei ajunge o nouă Eudora Welty, fără școală?
Poate mă fac chelneriță, ca tine.
Nu ai avea răbdare să servești la ora prânzului.
Ascultă!
Să nu lași cele mai urâte lucruri care ți se întâmplă
să te împiedice să-ți atingi țelul.
Dacă faci asta,
vina e doar a ta.
FĂRĂ MÂNCARE ȘI BĂUTURĂ
Scuze!
- Ascultă! - Ce?
- Ți-ai uitat asta.
Bine, mulțumesc!
Vrei să bem ceva?
Am fost colegi în gimnaziu, Eric, și m-ai terorizat. Nu, nu vreau.
Nu ai voie să te droghezi aici. E casa noastră.
- Scuze! - Ce s-a întâmplat?
Fratele tău.
Zice că nu se mai întoarce la școală. Și...
Zice că nu se întoarce nici acasă.
N-ai voie aici!
Cum adică nu te întorci la școală?
- Ți-a zis drogatul de bărbată-tău? - Doamne!
Nu trebuie să revii la școală de mâine,
dar trebuie să revii.
Am îngropat-o pe mama acum trei zile,
scuză-mă că mă doare în cot de liceu în momentul ăsta.
Oricum, n-am mai fost de o lună.
Mama și-ar dori să absolvi.
Și-ar dori să absolvim amândoi.
Ce să vezi, mama nu e aici!
Mamă!
- Mamă! - Ce e, ce s-a întâmplat?
- Nu! - Ba da!
Da!
Lucas, sora ta a intrat!
Mamă, nu trebuie să faci asta. Nu mai suntem copii.
Tu ești prima persoană din familie care merge la colegiu.
Firește că se impune o cină sofisticată!
Băuturile dv., mademoiselle, monsieur!
Mamă, de unde bani pentru astea, când nu ne permitem nici un suc?
- Pentru asta există creditul, tontule! - Și bursele. Și vei avea și tu.
Mai citește o dată scrisoarea!
„Dragă Clare, felicitări! Sunt onorat să-ți dau această veste.
Bla-bla, cred că te acceptăm.”
Ați citit ce scrie jos?
„Părinții studenților se pot înscrie fără taxe suplimentare.”
- Stai, cum? - Gratis?
Mereu mi-am dorit să merg la colegiu.
Bine, dar nu vei veni cu mine.
Nu.
Nu!
Gata.
- Știi regulile? - Nu ne știm.
- Da. Iar dacă mă vezi... - Nu te bag în seamă.
Doar dacă îți vorbesc eu prima poți să vorbești cu mine.
Dacă nu, privirea ta o să... Nu te mai uita la mine!
- Nu te zgâi! - Bine.
- Nu mă fixezi cu privirea. - Da, Înălțimea Ta!
- Îmi ești străină. - Da, am stabilit!
- Nu glumesc! - Da.
Dar acum poți fi mama mea.
Te...
- Te iubesc, mamă! - Te iubesc!
Scuză-mă!
Mamă!
- Doamne! La naiba! - Pierce!
Ai văzut o femeie cam de vârsta mamei?
O femeie cam de vârsta mamei? Nu.
Apropo de „terorizat”...
E cam exagerat, nu crezi?
- Ce? - Ai zis că te-am terorizat în gimnaziu.
Da, Eric, așa ai făcut. Mi-ai făcut viața un iad.
Da, eram...
Nu că...
am știut ce e iadul.
- Am de scris ceva. - Dă-l naibii!
Să ți-o trag!
Asta vrei?
Mai tare!
Îmi trebuie sticla.
Bine, doar să o poți smulge din mâinile fratelui tău minor.
- Ai citit nuvela Nasul? - Nu.
- E vorba de un tip... - Ia!
...căruia îi dispare nasul.
Cum să scriu cinci pagini despre porcăria asta?
Haide, n-ai scris săptămâna trecută un eseu de 20 de pagini despre...
sublima subversiune a ceva?
- E altceva, așa că... - Nu.
Încă o lună...
și ai scăpat.
Voi absolvi colegiul.
Da.
Magna cum laude.
Cum e?
Îți place?
- Încetează! - Scuze!
- Pur și simplu... Îmi pare rău! - Nu, doar că...
MONTANA TE-A ETICHETAT ÎNTR-O POSTARE
@RAE KINKADE, ZI-I MAMEI TALE
CĂ AȘA ARATĂ UN TRIO CA LUMEA
MESAJE
UNCHIUL LUCAS
Ha-ha, ești jalnică!
Cum stau lucrurile?
E acasă, dar în pivniță.
Am avut o zi nasoală. Înveselește-mă!
Ține-te bine! La propriu.
Bine. Cum interpretăm
ce încearcă Gogol să transmită în această nuvelă?
Criticii literari își dispută de un secol această temă.
Poate fiindcă e o porcărie.
Ce ai spus?
Frate!
Nimic.
Nu, ai zis că e o porcărie.
De ce?
Într-o zi, unui tip îi pleacă nasul la plimbare.
Își face de cap, iar noi trebuie să credem că acest fapt,
care e imposibil, ar trebui să aibă o semnificație?
Unii ar spune că e o alegorie despre impotența unui bărbat
sau la Concepția Imaculată, dar poate că e o invitație
la a reflecta la cum ar fi dacă imposibilul ar deveni posibil.
Regret că n-am trecut de creațiile unor scriitori misogini,
care nu pot scrie decât alegorii despre sculele lor disfuncționale.
În tot acest semestru, am citit doar...
creația unei singure scriitoare!
Dar nu te-a deranjat deloc să scrii un eseu excepțional despre Márquez.
Márquez e diferit de Gogol!
Aștept să expui diferențele
între Márquez și Gogol în lucrarea ta,
necesară pentru a absolvi. Deci...
Ora s-a încheiat, vă mulțumesc!
Clare, dacă ai nevoie de mai mult timp...
Cu toții înțelegem că ți-e greu.
Nu am nevoie.
Așa îți trăiești viața?
Din cauza ta, n-am auzit ce a zis Monica.
A fost în comă săptămâna trecută, dar ei cred că va învinge cancerul la sân.
Mă bucur pentru ea.
...să vomiți și să te trezești că-ți cade părul...
E o porcărie de poveste despre o eroină care a învins cancerul.
Ce, mama a murit pentru că nu și-a dorit îndeajuns să trăiască?
- Îmi place serialul. - Îmi tot ciopârțesc trupul...
Nu se opresc în acest proces...
Te întrebi de ce, din toți oamenii din lume,
a trebuit să moară doar mama?
Da.
Și ajung să-i urăsc pe toți.
Și totul.
Vrei să ne îmbătăm?
Noroc!
- Fir-ar! - Mai bem un rând?
- Ești bine? - Da!
- E fratele meu. Cine crezi că e mai mare? - Ea pare mai mare. Eu, mai matur.
Ce logică are?
- Bună! - Aș vrea să dansăm.
- Clare, pe bune! - Ce naiba?
- Să plecăm! - Ce naiba?
Ce e?
Haide!
- Fir-ar! - Ce naiba?
Clare, ești măritată. Acum ai devenit lesbiană?
Nu sunt lesbiană, Lucas. Sunt ce naiba vreau să fiu.
- Jess știe? - Bine, sunt o persoană oribilă, bine?
L-am înșelat pe Jess.
Era o tipă.
Jess nici nu trebuie să afle!
- Nu mă refer la tipă. - Poftim?
Îl mai știi pe Joel?
De la casa funerară?
Da, el și cu mine...
- ...înainte de înmormântarea mamei. - Ce?
Ne-am tras-o. Iar acum câteva săptămâni am făcut același lucru
cu un tip care se lua de mine în gimnaziu.
E fan al trupei Grateful Dead.
- Ce naiba! - Da.
Erics... Eric Olson. Îl mai știi?
Ne-am tras-o în mașina lui.
Dumnezeule, cine ești?
Parcă ești Carly din General Hospital. Și-o trage cu toți.
Nu pot fi bună fără ea.
- Vin și eu mai târziu. - Bine.
Pa!
- Vino încoace! - Doamne!
- Ți-am luat cafea. - Da.
- Nu te iert. - Ești bine?
- Iei examenele! - Bine.
- Ai dormit aici? - Am test devreme. Era prea departe.
- Du-te, să învăț! - Bine.
- Bine, succes! - Mersi.
- Te iubesc! - Și eu!
Pa!
- Nu mai face asta! - Pa!
LITERATURĂ UNIVERSALĂ: LUCRAREA FINALĂ
NASUL DE GOGOL DE CLARE PIERCE
Clare...
Bună! Scuze, eu...
Ce e? Unde ai fost?
Ascultă, eu...
- La bibliotecă! - Corect.
Fir-ar! Am încercat să termin lucrarea.
- Da. - Cea de absolvire.
Și nu sunt în stare s-o încep!
Ești beată?
- Ce? - Ai încercat s-o scrii beată?
Toți scriitorii beau. Se cheamă...
„ungere”.
Respect marea tradiție literară.
Și Lucas s-a îmbătat. A venit acum două ore.
A vomat în toată baia.
Groaznic, scuze!
Nu. E licean, Clare.
E un puști.
- Cineva trebuie să-i poarte de grijă. - Are nevoie de maică-sa.
Avem nevoie de mama.
Mamă?
Mamă!
Bună, draga mea!
Știi ce ai de făcut.
Mamă, nu!
Va fi rapid!
Ce înseamnă a te vindeca?
Să mergi mai departe?
Să te detașezi?
Cum e când chiar se întâmplă cel mai rău lucru...
și îți taie aripile?
Mama a murit într-o luni, în vacanța de primăvară din ultimul an.
Al meu și al ei.
După înmormântare, am revenit imediat la școală, fiindcă m-a implorat.
Pentru a demonstra că viața ei a contat, am decis să distrug
viața pe care mi-o construiam.
Viața pe care mama voia s-o am.
Nu mi-am obținut diploma, că n-am scris un eseu de cinci pagini
despre o nuvelă în care un bărbat s-a trezit într-o dimineață fără nas.
N-am putut să-l scriu, fiindcă nuvela mi s-a părut aberantă, de neînțeles.
Am văzut ce fac pentru mama ta.
Îmi pare tare rău!
Habar n-am avut.
Mulțumesc!
Da.
Nu avea subtext.
Pur și simplu era o poveste banală.
- Mersi! - Da.
- Bine.
Natura absurdă și arbitrară a dispariției.
Și, în cele din urmă...
în amintirea unei studente talentate, ce a plecat prea devreme dintre noi.
O tânjire de a reînvia ce s-a pierdut,
adevărul gol-goluț că imposibilul poate deveni posibil,
mai rapid decât am visa.
Îi aducem un omagiu postum
lui Frances „Frankie” Pierce, cu o diplomă de licență în Istorie.
Mama era vie și sănătoasă.
Dar, șapte săptămâni mai târziu, era moartă.
Imposibil.
Intrasem la colegiu, iar mama venise cu mine.
Imposibil.
Am luat note maxime, dar nu am absolvit.
Mama mea cea moartă a absolvit.
La fel de imposibil.
Uneori, o poveste nu are niciun substrat.
Uneori, te trezești și vezi că realmente ți-ai pierdut nasul.
Și trebuie să vezi cum să trăiești fără el.
Felicitări promoției 1995!
CERERE LICHIDARE CREDIT
Cum a zis mama...
„Să nu depui armele în fața vicisitudinilor!
Dacă faci asta...
vina e doar a ta.”
UNIVERSITATEA HOLY TRINITY
Ascultă, Rae... Îți spun Rae.
Dacă nu vrei să faci asta...
ce vrei să faci?
Vreau... Putem merge acasă?
Te rog!
Bine.
Serios?
Îmi doresc atâtea pentru tine!
Dar nu vei avea parte de nimic dacă nu-ți dorești și tu.
Vindecarea e un lucru banal
și depinde de un singur lucru:
Să faci imposibilul în fiecare zi.
Subtitrarea: Irina-Maria Foray