Fina tjejen.
Mamma! Mamma! Stanna!
Nej!
Gör bättre, raring.
- Gör bättre. - Mamma?
Gör bättre.
Gör bättre, raring.
- Vilken morgon. - Du skrek.
Förlåt. Jag...
Jag...
drömde om min mamma.
- Jag drömmer alltid om henne. - Slog hon dig?
Herregud, nej. Tvärtom.
Men du sparkade och slog.
Min fru var precis så.
"Jag vet att du inte har sagt ja till Sugar,
men här är ett brev. Typ. Sam."
"Kära Sugar, vad fan, vad fan, vad fan.
Jag ställer den här frågan för den kan tillämpas till allt varje dag.
Hälsningar, Vad fan."
Det är inte ens en fråga.
DU GLÖMDE BETYGSÄTTA DIN FÖRARE
Amy, jag gjorde något.
- Ska inte du jobba? - Jag kunde inte fokusera.
Vad är något?
- Det är illa. - Okej, författargrupp om tio.
Fan. Okej.
- När jag åkte härifrån i går... - Ja.
...beställde jag en Uber.
- Det fanns en förare. - Väldigt typiskt för Uber.
Jag följde med till hans lägenhet.
För han var snygg. Och jag var förbannad på Danny
och hela "knappt en kvinna"-grejen. Och jag älskar Beverly.
Vänta lite. Vem är Beverly?
Kvinnan jag sover hos på jobbet.
Hennes rumskamrat dog. Det var en grej med sepsis.
Herregud. Vad... Vad händer?
Uber-killen.
Amy. Vi...
Låg du med Uber-föraren?
Nej... Nej.
Vi strulade runt lite grann.
Han var som en mullvad som letade sig fram på instinkt.
Jag hoppas fortfarande på det bästa.
- Han fick inte in den. - Okej.
Jag vet inte varför. Det var som att universum sa åt mig
att även om jag inte hade något skäl att inte ligga med honom
ville jag faktiskt inte.
Jo, men du har ett skäl att inte ligga med honom.
- Ja. Ja, precis. - Ja.
Vi gjorde det ju inte. Jag gjorde ingenting.
Jag har inget att ångra.
Okej, toppen. Varför är du här då?
Jag vet inte. Jag vet inte.
Gumman.
Får jag ställa en fråga?
Beverly?
- Raring, har hon cancer? - Nej, hon är döende i Alzheimers.
Okej, bra.
- Herregud. Clare. Hej. - Snäckorna är tillbaka.
- Hej. - Författargruppen.
- Hej! Åh nej, vilken timing. - Hej.
- Vad synd. - Vänta. Ska du gå?
Ja. Ja.
- Vi saknar dig. - Toppen.
- Jobbar du på något? - Jag vet.
- Ja, så kul att se dig. - Så roligt.
Jag vill gärna läsa det. Kommer du tillbaka...
Ja.
Okej, okej. Hej då.
Vem var det?
Pappa.
Ringde du honom?
Hon sa att vi fick.
Han säger att han kommer.
- Det är okej. - Nej, det är det inte.
Vad gör du?
- Han lär ställa till en scen. - Jag låter inget ont hända.
Det har det redan.
SAM SLUTA IGNORERA MIG
"Clare, Sugar eller inte Sugar. Svara bara på frågan. Sam."
Du tappade något.
Jag kommer att dö utan ett enda par ordentliga trosor.
Alla vet att man sover utan.
- Saker och ting måste luftas. - Jag säger ju det.
- De måste vädras. - Ja.
De blir svettiga.
Men min dotter är så rädd att någon ska se det.
Om man inte kan vara fri när man sover när kan man då vara det?
Du måste få mig härifrån. Jag vill inte stanna här.
Du vet.
Snälla?
Det är skrämmande.
Jag vet att det här...
inte är som du önskade.
Jag ska prata med din dotter. Jag ska berätta.
Hon kommer inte att lyssna. Crystal lyssnar aldrig.
Jag förstår.
Jag vill åka hem.
Vi uppfostrar våra döttrar till kämpar.
Om vi har tur kommer de en dag att kämpa för oss.
Det fanns en sång som...
- Jag beklagar sorgen. - Tack, Joel.
Jag beklagar, Lucas.
- Tack. - Var är dina föräldrar?
Mamma gör i ordning er mamma och pappa kontrollerar ljudet.
Okej.
Här är hennes klänning, bälte och skor.
Vi vill att de här läggs i kistan med henne.
Lägg dem bara under blusen, intill henne.
Hennes hjärta... Joel, lyssnar du?
Det ligger inga underkläder här.
Vad?
Vi kan inte klä er mamma utan underkläder.
Vad fan.
Vem bryr sig? Sluta vara ett pervo.
- Jag är inget pervo. - Varför behöver hon det?
Hon ska ha klänning på sig. Och ett bälte.
Och hon ligger i en kista.
Hon syns bara från midjan och upp.
Förlåt, men man måste ha underkläder i en öppen kista.
Sluta bete dig som att jag är en främling.
Det är statliga regler.
Utan underkläder måste kistan vara stängd.
Du odlade gräs i åttan och sa till din mamma att det var kinesiskt te
och nu ska du försöka driva igenom de här osynliga,
falska reglerna som ingen bryr sig ett skit om?
Okej. Det är...
Det är helt ologiskt och läskigt.
Det är mamma som klär henne
och hon måste se underkläderna.
Ge honom dina.
Vi har inte tid att åka tillbaka.
Jag har inga på mig.
Det här är sällskapsrummet
där vi uppmuntrar de boende att skapa kontakt och umgås.
Så fint.
Det finns en riktig
- gasdriven eldstad. - Clare?
Bevs dotter vill träffa dig.
Okej, ett ögonblick bara. Som ni ser finns det stenar...
Om du hör brandlarmet är det hon som fattar eld.
Ja. Ett ögonblick. Okej.
Ni ska snart få juice. Vad handlar det här om?
Hon sa att hennes mamma inte har trosor
på morgonen, men att hon har rivmärken.
Hon tror att du är ansvarig.
Hon är ju helt sjuk.
Hon har tydligen bilder.
Bilder?
Fan.
...de sista två
kommer att höja temperaturen lite kommande dagar.
Vi kan få...
Så hård.
ROSCOES APOTEK
Gå in du.
- Jag? - Ja.
- Varför? Du är tjej. - Du är skyldig mig.
För jag kan inte...
Jag kan inte gå in dit igen.
Okej. Jag gör det.
Eller hur?
- Ja... - Så tråkigt med din mamma.
Tack, Carl.
Ja!
- Herregud, - Mamma.
Herregud. Okej. Ut härifrån. Kom igen.
De bästa de hade.
Vad fan är det här? Är du hög?
De hängde på reastället.
- Okej? -Är det så du vill ha det?
Är det så här du vill begrava vår döda mamma?
Jag vill inte begrava mamma.
Jag vill inte något av detta. Jag vill inte göra det här.
- Jag vill bara att du och jag... - Vad?
Nu drar vi bara.
Vet era föräldrar? Ska jag ringa dem?
De är inte ens i landet.
- Sluta. - En trekant...
- Sexuell utforskning. - Mamma, sluta.
- Sluta, mamma. - I en främlings sovrum?
Du är i en sån knipa.
Förstår du vilken knipa du är i?
- Kan du bara... - Vem var det? Vem var...
- Sluta prata. - ...killen?
-Är det en pan- eller polygrej... - Du ska inte ens vara här.
Varför är du här?
För att jag bor här.
För att jag aldrig borde ha lämnat. För att jag är din mamma.
- Jag önskar att du inte var det. - Vad sa du?
- Jag önskar att du inte var min mamma. - Vänta.
Jag kan dö i morgon. Inser du det? Jag kan fan dö i morgon.
Då skulle du aldrig förlåta dig själv
för att det var det sista du sa till mig.
- Vad fan pratar du om? - Säg inte fan till mig.
Du sa ju det. Två gånger.
Du är inte den enda som kan dö i morgon.
Det kan jag också.
- Det är hemskt att säga till mig. - Ja, för fan.
Nej.
Hallå? Vänta.
- Det är till dig, från jobbet. - Fan.
Polisen? Var det nödvändigt?
Det var mrs Ohashis dotter. Hon satte in kameran.
Vi filmar givetvis inte patienterna.
Det är ett stort missförstånd.
Jag hade inget att göra med trosorna eller rivmärkena.
Beverly, mrs Ohashi, river av sig trosorna
för hon säger att de kliar.
Inte en skandal till det här kvartalet.
Att trösta någon är inte ett brott.
- Får jag ta din ergonomiska stol? - Jag blir utredd, inte sparkad.
Än.
Varsågod, Joel. Gillar du dem?
Nu kan du klä min döda mamma, herr Regler och förordningar.
Tack.
TILL MINNE AV FRANCES PIERCES LIV
18 AUGUSTI 1949 - 18 MARS 1995
FÖR ALLTID I VÅRA HJÄRTAN
Er mamma kläs nu.
Hon är jättefin, Clare.
Jag brukade runka till tanken på dig i Tall Flags-uniformen.
- Den jävla vita... - Du förstör det här.
Jag är bara tjänstledig.
- I väntan på utredning. - Blir du utredd?
Jag... Internt. Bara internt. Okej.
- Inget är mitt fel, inget av det. - Inget är ditt fel?
Beverly tyckte om att jag var där.
Hon med Alzheimers?
Hon visste inte att man sover utan trosor.
- Vad? - Jag har...
Vi hjälpte varandra
- genom en svår tid. - Du frågar:
"Hur ser planen ut? Vad händer?"
Och jag tänker: "Vad är det som händer?"
Vad händer? Kommer jag se ditt förbrytarfoto på elvanyheterna?
"Tidigare vårdanställd åtalad för övergrepp mot äldre"? Herregud!
Vem är du?
- Vad menar du med det? - Vem fan är du just nu, Clare?
Jag vet inte. Danny.
Det här är kanske det som händer när man förvisas från sin egen dotter
av personen som ska älska, ära och beskydda en.
Jag känner mig inte beskyddad. Var är beskyddandet?
- Clare... - Nej.
Du vet inte hur det känns att bli utslängd från sitt eget hem.
Jag kunde inte sova en natt till på Amys fåniga bäddsoffa.
Jag hade ingenstans att ta vägen. Jag är inte som du.
Danny, jag bara...
Det är du och Rae. Jag har ingen annan.
- Och Lucas. - Nej, Lucas har mig. Jag har inte honom.
Jag vill bara åka hem.
Placera mig var som helst.
Du kan lägga mig i en garderob. Jag bryr mig inte. Jag vill bara hem.
Okej.
Okej?
Vi fortsätter med terapin. Försöka...
Försöka hitta tillbaka till något bra.
Toppen.
Okej, toppen. Toppen.
Jag undrar om Mel, men...
- Vad är det med Mel? - Inget. Det är toppen.
Okej.
Du kanske vill byta lakanen i vår säng.
Rae hade en trekant i den.
Vänta, vad?
Okej, kapellet är inte öppet än.
Hej. Hur mår du?
- Okej, okej. - Ja.
Joel och jag gick i high school ihop.
Det här är Jess, min man.
Jag tog med gästboken. Vad kan jag göra?
- Inget. - Okej.
Fan.
Det är okej. Det är okej.
Låt det inte hindra dig. Fortsätt.
Hon mår bra. Bebisar gråter. Låt det inte hindra dig.
Är du hungrig? Vill du ha något att äta?
Han kom inte.
Pappa.
Minns du att jag sjöng den här för dig?
- Ja. - Jaså?
Det kommer att bli bra.
Sa läkaren ett år?
Läkare har inte alltid rätt.
Frances Pierce?
Om de besvärar dig säger du bara vem du är.
Säg att du är min dotter.
Kära Sam. Vad fan? Vad fan?
VARGEN INGA
Vad fan krävs det av mig att ge dig ett svar?
Sedan du erbjöd mig spalten
har jag funderat på vem jag är att ge råd till någon.
Funderat på vem jag ens är.
Okej.
Frågan slår i mig som en trumma. Vem är jag?
Vem är jag? Vem är jag?
Hur hamnade jag så långt ifrån den personen jag ville bli?
Författaren min mamma trodde att jag kunde bli.
Clare Marie Pierce bor i vildmarken i Fall Creek
med sin mamma och bror.
Hon älskar att läsa och skriva. Hennes dröm är att bo i New York
och London och Orlando.
Hon är en lyckad skribent.
Men jag vet vem jag är.
När allt annat slår fel och inget verkar logiskt
är jag alltid tre saker.
Jag är min mors dotter.
Jag är min dotters mor.
Och jag är en lyckad skribent.
Även om jag inte har lyckats med det än.
Så, ja, Sam, ja.
Vänligen,
Sugar.
Undertexter: Daniella Falkman Twedmark