Draga de tine!
Mamă, stai!
Nu!
Fii mai bună, draga mea!
- Fii mai bună! - Mamă?
Fii mai bună!
Fii mai bună, draga mea!
- Ce dimineață! - Țipai.
Scuze, am...
Am...
Am visat-o pe mama.
- O visez mereu. - Te-a bătut?
Doamne, nu! Din contră!
Dar dădeai din pumni și din picioare.
Soția mea făcea exact la fel.
MICILE BUCURII ALE VIEȚII
SUBIECT: DULCI?
„Știu că n-ai acceptat să fii Dulci, dar îți trimit o scrisoare. Sam.”
„Dragă Dulci, ce dracu'?
Întrebarea asta e valabilă pentru tot ce mi se întâmplă zilnic.
Toate cele bune, Ce Dracu'.”
Du-te dracu'! Asta nici nu e o întrebare.
AI UITAT SĂ-L EVALUEZI PE ȘOFER
Amy, am făcut ceva.
- Nu lucrezi? - Nu mă puteam concentra.
Ce anume ai făcut?
- E rău. - Scriitoarele se reunesc în zece minute.
La dracu'! Bine.
- Azi-noapte, după ce am plecat de aici... - Da.
...am chemat un Uber.
- Era un șofer... - Tipic pentru Uber.
M-am dus acasă la el.
Era sexy și încă eram supărată pe Danny
și de ideea că sunt „o femeie trecută”. Mi-e dragă Beverly...
Stai, cine e Beverly?
Femeia cu care dorm la serviciu.
I-a murit colega de cameră, a făcut septicemie.
Doamne! Ce se întâmplă?
Tipul de la Uber...
Vai, Amy! Am...
Ți-ai tras-o cu șoferul de la Uber?
Nu!
Ne-am pipăit și ne-am frecat.
M-a pipăit instinctiv, ca o cârtiță.
Încă sper să fi fost doar un vis. A fost...
- Nu m-a penetrat. - Bine.
Nu știu de ce. Am avut impresia că universul îmi spunea
că, deși nu aveam niciun motiv să nu mi-o trag cu el,
eu nu mi-o doream.
Da, dar ai un motiv să nu ți-o tragi cu tipul ăsta.
- Da, așa este! - Da.
Nu am făcut-o. Nu am făcut nimic.
N-am de ce să mă simt vinovată.
Minunat! Atunci, ce cauți aici?
Nu știu.
Draga mea...
Pot să te întreb ceva?
Beverly?
- Draga mea, are cancer? - Nu, o va răpune alzheimerul.
Bine.
- Doamne, Clare! - Se poartă iar colierele de scoici.
La dracu'! Scriitoarele!
- Bună! Vai, cât e ceasul! - Bună!
- Ce păcat... - Ce faci, pleci?
Da.
- Ne e dor de tine! - Ce bine!
Lucrezi la ceva?
- Mă bucur că v-am văzut! Da. - Mă bucur!
Vreau să citesc. Te întorci?
Da.
Bine. La revedere!
Cine era?
Tata.
L-ai sunat?
Mama a zis că-l putem suna.
Zice că vine.
- E în regulă. - Ba nu e!
Ce faci?
- Se va da în spectacol. - Nu. Voi avea grijă să nu iasă rău.
Răul deja s-a produs.
NU MĂ MAI IGNORA
„Accepți sau nu să fii Dulci? Răspunde la întrebare! Sam.”
Ți-a căzut ceva.
O să mor fără să am o pereche de chiloți ca lumea.
Se știe că la culcare nu porți chiloți.
- Ca să se aerisească zona intimă. - Așa spun și eu.
- Trebuie să se aerisească. - Da.
Că transpiri.
Dar fiică-mea se teme că o să mi-o vadă cineva.
Dacă nici când dormi nu ești liber, când să fii, nu-i așa?
Doamnă, trebuie să mă scoți de aici! Nu vreau să stau aici!
Știi ce zic.
Te rog?
E sinistru.
Știu că...
nu e cum ți-ai dorit.
Voi vorbi cu fiica ta. Îi voi spune.
Nu te va asculta. Crystal nu ascultă niciodată.
Am înțeles.
Vreau acasă!
Da, ne creștem fiicele să fie luptătoare.
Și, dacă avem noroc, într-o bună zi vor lupta pentru noi.
Era un cântec care...
- Condoleanțe! - Mulțumesc, Joel.
Condoleanțe, Lucas!
- Mulțumesc. - Unde sunt părinții tăi?
Eu mă ocup de comunicare, mama o aranjează pe mama ta și tata verifică sonorizarea.
Bine.
Aici sunt rochia, centura și pantofii ei.
Vrem să-i puneți astea în sicriu.
Puneți-i-le sub bluză, lângă inimă. Joel, mă asculți?
Nu ați pus chiloți.
Poftim?
N-o putem îmbrăca pe mama voastră fără chiloți.
Ce dracu'?
Cui îi pasă? Nu fi pervers!
- Nu-s pervers. - De ce i-ar trebui chiloți?
O să fie îmbrăcată într-o rochie. În plus, va avea și centura.
Și va fi în sicriu.
Va fi văzută de la brâu în sus.
Regret, dar trebuie să poarte chiloți dacă sicriul e deschis.
Nu-mi vorbi ca unei străine!
Este o regulă impusă.
Dacă nu se aduc chiloți, sicriul trebuie să rămână închis.
Într-a opta ai crescut iarbă și i-ai zis maică-tii că e ceai.
Acum vrei să impui acești chiloți care nu se văd,
conform unor reguli tâmpite de care nimănui nu-i pasă?
Bine. E...
Nu are nicio logică și e sinistru,
dar mama e cea care o îmbracă
și trebuie să vadă chiloții.
Dă-i-i pe ai tăi!
N-avem timp să ne întoarcem, dă-i-i!
Nu port chiloți.
Aici e camera de socializare,
unde îi încurajăm pe locuitori să interacționeze.
Arată bine.
Ce vedeți e real, pe gaz.
- E un șemineu adevărat. - Clare?
Fiica lui Bev vrea să discute cu tine.
Imediat! Observați că astea sunt pietre...
Dacă auzi alarma de incendiu, a luat foc.
Bine. Mă scuzați puțin.
Vă aduc imediat niște suc. Despre ce este vorba?
A zis că mama ei nu are chiloți
dimineața și că are zgârieturi.
Crede că ai o legătură cu asta.
Fabulează.
Se pare că are filmări.
Filmări?
La dracu'!
...vor crește puțin temperaturile în următoarele zile.
Deci...
E tare!
FARMACIA LUI ROSCOE
Du-te tu!
- Eu? - Da.
- De ce? Tu ești fată. - Fiindcă îmi ești dator.
Fiindcă eu nu pot...
Nu pot să mai intru acolo.
Bine, mă duc eu.
Așa e?
- Da. - Condoleanțe!
Mulțumesc, Carl.
Da!
- Doamne! - Mamă!
Doamne! Gata, toată lumea afară! Fuguța!
E tot ce am găsit.
Ce dracu' mi-ai dat? Ești drogat?
Ăștia erau la solduri.
- Bine? - Asta vrei?
Așa vrei s-o îngropi pe mama?
N-aș vrea să fi ajuns s-o îngrop pe mama.
N-aș vrea să se întâmple nimic din toate astea. Nu vreau să fac asta.
- Dar vreau ca noi doi... - Ce anume să facem?
Hai să ne cărăm dracului!
Ai voștri știu? Să le dau un telefon?
Nici măcar nu sunt în țară.
Sex în trei...
- E „explorare sexuală”. - Gata!
- Mamă, nu! - În dormitorul unor străini?
Ai încurcat-o rău!
Înțelegi cât de tare ai încurcat-o?
- Poți să... - Cine era...
- Taci! - ...băiatul ăla?
- E vorba de pansexualitate? - Nici n-ar trebui să fii aici.
Ce cauți aici?
Fiindcă locuiesc aici!
Fiindcă n-ar fi trebuit să plec. Fiindcă sunt maică-ta, la dracu'!
- Da, mai bine n-ai fi fost! - Ce ai zis?
- De n-ai fi fost mama mea! - Stai!
Aș putea muri mâine! Înțelegi? Mâine m-aș putea prăpădi!
Și nu ți-ai putea ierta că asta mi-ai zis ultima oară!
- Ce dracu' spui? - Nu spune „dracu'”!
Dar tu tocmai ai zis de două ori!
Și tu nu ești singura care ar putea muri mâine.
Și eu aș putea muri.
- E oribil ce-mi spui! - E al dracu' de oribil!
Nu!
Alo? O clipă.
- Te caută de la serviciu. - La dracu'!
Poliția? Chiar era necesar?
Fiica doamnei Ohashi a montat camera video.
E evident că nu ne filmăm pacienții.
E o mare neînțelegere.
Nu am nicio legătură cu chiloții sau cu zgârieturile.
Beverly, dna Ohashi, se zgârie când își scoate chiloții. Îi dau mâncărimi.
Nu ne mai permitem încă un scandal.
Nu e o crimă să alini pe cineva.
- Pot să-ți iau scaunul ergonomic? - Sunt cercetată, nu concediată.
Nu încă!
Poftim, Joel, îți plac?
O poți îmbrăca acum pe defuncta mea mamă, adept al regulilor dracului!
Mulțumesc.
COMEMORAREA LUI FRANCES PIERCE
FRANCES PIERCE 18 AUGUST 1949 - 18 MARTIE 1995
DE-A PURURI ÎN INIMILE NOASTRE
Mama ta e îmbrăcată.
Arată foarte bine, Clare.
Mă masturbam, închipuindu-mi-te în uniforma de majoretă.
- În chestia aia albă... - Strici momentul.
E doar un concediu administrativ.
- Cât se efectuează o cercetare. - Ești cercetată?
E o cercetare internă. Ascultă!
- Nu am nicio vină! - Nu ai nicio vină?
Beverly se bucura că stau acolo.
Cea cu alzheimer?
Nu știa că la culcare nu porți chiloți.
- Poftim? - Am...
Într-un fel, ne-am ajutat reciproc...
- ...la greu. - Mă tot întrebi
...ce plan am, ce se întâmplă.
Iar eu nu știu ce se întâmplă.
Ce se întâmplă, Clare? O să-ți văd fotografia judiciară la știri?
„Fostă angajată a unui azil condamnată că a agresat un senior?” Doamne!
Cine ești?
- Ce vrei să spui? - Acum, cine dracu' ești, Clare?
Habar nu am, Danny!
Poate că așa se întâmplă când ești ținută departe de propria fiică
de cel care ar trebui să te iubească, să te stimeze și să te prețuiască.
Fiindcă nu mă simt deloc prețuită! Unde e prețuirea?
- Clare... - Nu.
Habar n-ai cum e să fii alungat din propria casă!
N-am mai putut dormi pe mizeria aia de canapea a lui Amy!
Nu am avut unde să mă duc. Nu sunt ca tine.
Danny, eu...
Vă am doar pe tine și pe Rae, pe nimeni altcineva!
- Și pe Lucas. - Nu, Lucas mă are pe mine, nu eu pe el.
Vreau să merg acasă.
Mă poți pune unde vrei.
Mă poți băga într-un dulap, nu-mi pasă, tot ce vreau e să merg acasă!
Bine.
Bine?
Putem continua terapia de cuplu, să încercăm să...
Să revenim la o stare bună.
Minunat!
Bine. E minunat!
Îmi pun întrebări în privința lui Mel, dar...
- Ce e cu Mel? - Nimic. E grozav.
Bine.
Schimbă așternutul de pe patul nostru!
Rae a făcut sex în trei în el.
Stai, ce ai zis?
Capela nu s-a deschis încă.
Bună, ce faci?
Bine.
Eu și Joel am fost colegi de liceu.
El e Jess, soțul meu.
Am adus cartea de oaspeți. Ce pot să fac?
- Nimic. - Bine.
La dracu'!
Nu e nimic.
Nu te opri din cauza asta. Continuă!
Nu are nimic, așa-s copiii, plâng. Nu te opri din cauza asta!
Ți-e foame? Vrei să mănânci ceva?
N-a venit.
Tata.
Îți amintești că îți cântam acest cântec?
- Da. - Da?
Va fi bine.
Doctorul a zis un an?
Doctorii se mai și înșeală.
Frances Pierce?
Dacă te supără, zi-le cine ești!
Zi-le că ești fiica mea!
„Dragă Sam, ce dracu'?”
LUPUL INGA
„Cât dracu' mă costă să-ți dau un răspuns?
De când mi-ai propus rubrica,
m-am întrebat cine sunt eu ca să dau sfaturi cuiva.
Mă întreb cine sunt, de fapt, eu.”
Așa.
„Am ajuns să mă întreb asta obsesiv. Cine sunt eu?
Cum de m-am îndepărtat atât de cea care am vrut să devin?
De scriitoare, cum credea mama că am să devin?”
„Clare Marie Pierce trăiește în sălbăticia din Fall Creek, cu mama și cu fratele ei.
Îi place să citească și să scrie povești și visează să locuiască la New York,
la Londra și la Orlando.
Este o scriitoare talentată.”
„Dar eu știu cine sunt.
Când toate se duc de râpă și nimic nu mai are noimă...
trei lucruri mă definesc negreșit.
Sunt fiica mamei mele.
Sunt mama fiicei mele.
Și sunt o scriitoare talentată.
Chiar dacă încă nu mi-am dovedit talentul.
Așa că, Sam, răspunsul meu e „da”.
Cu drag...
Dulci.”
Subtitrarea: Irina-Maria Foray