Hodná holka.
Mami! Mami, přestaň!
Ne!
Polepši se, zlatíčko.
- Polepši se. - Mami?
Polepši se.
Polepši se, zlatíčko.
- To je ráno. - Křičela jsi.
Promiň. Měla jsem...
Bylo to...
Zdálo se mi o mámě.
- Pořád se mi o ní zdá. - Bila tě?
Ne, Bože, ne. Naopak.
Kopala jsi a mlátila kolem sebe.
Moje žena byla přesně taková.
KRÁSNÉ MALIČKOSTI
PŘEDMĚT: SUGAR?
„Clare, nekývla jsi Sugar,
ale tady je něco jako dopis. Sam.“
„Milá Sugar, co to sakra hergot je.
Ptám se takhle, protože se to hodí denně, na všechno.
Měj se, krucinál.“
Jdi se vycpat. To ani není otázka.
NEDALI JSTE HODNOCENÍ ŘIDIČI
Amy, já něco provedla.
- Proč nejsi v práci? - Nesoustředím se.
Co je „něco“?
- Je to zlé. - Fajn, skupina spisovatelů je v deset.
Kruci. Dobře.
- Včera večer, když jsem odešla... - Jo.
...zavolala jsem Uber.
- Přijel řidič. - To je u Uberu běžné.
Šla jsem k němu domů.
Byl sexy. A já byla naštvaná na Dannyho
a celou tu „jen ženskou záležitost“. A miluju Beverly.
Zadrž. Kdo je Beverly?
Žena, se kterou spím v práci.
Její spolubydlící umřela, měla otravu krve. Já...
Můj ty bože. Co to... Co se děje?
Jo, ten chlápek od Uberu.
Amy, my...
Ty jsi toho řidiče přefikla?
Ne... Ne.
Bylo trochu šmátrání a trochu popichování.
Byl jako krtek, jen instinktivně šátral.
Jen... Doufám v to nejlepší. Bylo to...
- Dovnitř se vlastně nedostal. - Prima.
Nevím proč. Jakoby mi vesmír říkal,
že i když nemám důvod s ním nešukat,
vlastně to nechci.
Jo, ale ty máš důvod s tím chlapem nešukat.
- No, právě. - Jo.
Vlastně jsme to nedělali. Já... Neudělala jsem to.
Nemusím se cítit zle.
To je bezva. Tak proč jsi tady?
Nevím.
Zlatíčko.
Můžu... Můžu se tě na něco zeptat?
Beverly?
- Miláčku, má rakovinu? - Ne. Umírá na Alzheimera.
Jo, tak dobře.
- Božínku, Clare. Ahoj. - Škeble jsou zpátky.
- Ahoj. - Sakra. Pisálci.
- Ahoj! Ale ne, to je hodin. - Čau.
- Škoda... - Počkej. Už jdeš?
Ano. Jo.
- Budeš nám chybět. - Skvěle.
- Děláš na něčem? - Vím.
- Dělám. Ráda tě vidím. - Bezva.
Chci si to přečíst. Vrátíš se...
Jo.
Dobře, fajn. Pa.
Kdo to byl?
Táta.
Volal jsi mu?
Řekla, že můžeme.
Prý přijede.
- To je dobré. - To není.
Co to děláš?
- Udělá scénu. - To mu nedovolím.
Nestane se nic špatného.
Už se stalo.
SAM CARTER OZVI SE
„Clare, Sugar jo nebo ne. Jen odpověz na otázku. Sam.“
Něco ti upadlo.
Umřu bez jediných pohodlných kalhotek.
Všichni ví, že spíš nahá.
- Musí to tam dole dýchat. - Přesně tak.
- Musí se vyvětrat. - Jasně.
Potím se.
Ale moje dcera se bojí, že to někdo uvidí.
Kdy se můžeš uvolnit, když ne ve spánku?
Slečno, musíte mě odtud dostat. Nechci tady zůstat.
Vy víte.
Prosím?
Je to děsivé.
Já vím, že tohle...
není tak, jak jsi to chtěla.
Promluvím s tvou dcerou. Řeknu jí to.
Nebude poslouchat. Crystal, ona nikdy neposlouchá.
Rozumím.
Chci jít domů.
Vychovaly jsme dcery, aby byly bojovnice.
Když budeme mít štěstí, budou jednou bojovat za nás.
Byla taková písnička...
- Upřímnou soustrast. - Díky, Joeli.
Mrzí mě to, Lucasi.
- Jo, díky. - Kde máš rodiče?
Já jsem spojka. Máma chystá tvou mámu a táta dělá kontrolu.
Fajn.
Tady jsou její šaty, pásek a boty.
A tohle chceme dát do rakve.
Zastrčte je pod blůzu vedle ní.
Její srdce... Joeli, posloucháš mě?
Není tu spodní prádlo.
Co?
Nemůžeme tvou matku obléknout bez spodního prádla.
Děláš si srandu?
Koho to zajímá? Nebuď zvrhlík.
- Nejsem zvrhlík. - Na co potřebuje prádlo?
Bude mít šaty. A má pásek.
A je v rakvi.
Bude vidět jen od pasu nahoru.
Lituji, ale při otevřené rakvi musí mít spodní prádlo.
Nemluv se mnou, jako bys mě neznal.
Je to státní nařízení.
Bez spodního prádla musí rakev zůstat zavřená.
V osmičce jsi pěstoval trávu
jakože čínský čaj,
a teď tady prosazuješ nepodstatné,
vymyšlené nařízení, které vůbec nikoho nezajímá?
Fajn. Je to...
Nedává to smysl a je to divné.
Obléká ji moje máma
a prostě musí vidět kalhotky.
Dej mu svoje.
Nemáme čas jet zpátky. Prostě mu je dej.
Já je nemám.
A tohle je společenská místnost,
kde se klienti setkávají a zapojují.
To je pěkné.
Máme tu opravdický plynový...
- hořící krb. - Clare?
Přišla za tebou dcera Beverly.
Vteřinku. Všimněte si těch kamenů...
Až uslyšíš požární poplach, tak hoří ona.
Vteřinku, prosím. Dobře.
Za chvilku vám donesu džus. O co jde?
Říkala, že její máma ráno nemá kalhotky,
ale má škrábance.
Myslí si, že s tím máš něco společného.
To je její chorobná představa, takže.
Podle všeho má záznam.
Záznam?
Do háje.
...poslední dva,
což příštích pár dnů zvedne teplotu.
Možná bude...
Tak jo...
Je to těžké.
LÉKÁRNA ROSCOE
Jdi ty.
- Já? - Jo.
- Proč? Ty jsi holka. - Protože mi něco dlužíš.
Protože já nemůžu...
Nemůžu se tam vrátit.
V pořádku. Udělám to.
Dobře?
- Ano... - Je mi líto tvé mámy.
Díky, Carle.
Jo!
- Můj bože. - Mami.
Bože. Tak jo. Všichni ven. Pohyb.
Nejlepší, co měli.
Co to sakra je? Jsi sjetý?
Tohle bylo ve výprodeji.
- Jasný? - Tohle chceš?
Vážně chceš takhle pohřbít naši mrtvou mámu?
Nechci pohřbít naši mámu.
Nechci, aby se tohle dělo. Nechci tohle dělat.
- Jen chci, abychom... - Co?
Prostě kruci pojďme.
Vědí o tom vaši? Mám jim zavolat?
Ani nejsou ve státě.
- Mami, dost. - Trojka...
- Sexuální průzkum. - Přestaň.
- Mami, prosím. - V cizí ložnici?
Máš velký průšvih.
Chápeš vůbec, jak velký máš průšvih?
- Mohla bys... - Co to bylo za...
- Mlč. - ...kluka?
To je nějaký pan
- nebo poly... - Nemáš tu být.
Proč jsi tu?
Protože tu bydlím.
Protože jsem nikdy neměla odejít. Protože jsem hergot tvoje máma.
- Jo. Kéž bys nebyla. - Co jsi říkala?
- Kéž bys nebyla moje máma. - Počkej.
Zítra bych mohla umřít, víš? Zítra můžu být mrtvá, hergot.
A kdyby jo, nikdy by sis neodpustila,
že tohle bylo to poslední, co jsi mi řekla.
- O čem to hergot mluvíš? - Neříkej mi „hergot“.
Ty jsi to řekla. Dvakrát.
A nejsi jediná, kdo by mohl zítra umřít.
I já bych mohla.
- To je hrozné, co říkáš. - To hergot je.
Ne.
Haló? Vydržte.
- To je pro tebe, z práce. - Sakra.
Policie? Bylo to vážně nutné?
Dcera paní Ohashiové tam dala kameru.
My pacienty nenatáčíme.
Celé je to velké nedorozumění.
Nemám nic společného s kalhotkami, ani se škrábanci.
Beverly, paní Ohashiová, je roztrhla,
ty kalhotky, a říkala, že koušou.
Další skandál si nemůžeme dovolit.
Uklidnit někoho není zločin.
- Můžu si vzít tvou židli? - Jen mě vyšetřují, nemám padáka.
Zatím.
Tady máš, Joeli. Líbí se ti?
Můžeš jít obléknout mou mrtvou matku, mizero s pravidly a nařízeními.
Děkuji.
OSLAVA ŽIVOTA FRANCES PIERCOVÉ 18.08.1949 - 18.03.1995
FRANCES PIERCOVÁ 18. SRPNA 1949 - 18. BŘEZNA 1995
NAVŽDY V NAŠICH SRDCÍCH
Tvoje máma je oblečená.
Vypadá vážně dobře, Clare.
Honil jsem si ho na tvůj obrázek v uniformě Tall Flags.
- Ta zatracená bílá... - Kazíš to.
Je to jen administrativní volno.
- Než skončí vyšetřování. - Tebe vyšetřují?
Interně. Jen interně. Jo.
- Nemůžu za to. Za nic. - Ty za to nemůžeš?
Beverly byla ráda, že tam jsem.
Ta s Alzheimerem?
Nevěděla, že do postele nemá mít kalhotky.
- Co? - Já jsem... Já...
Prostě jsme si jen pomáhaly
- navzájem. - Ptáš se,
jaký je plán. „Jaký je plán? Co se děje?“
Víš? A já jen, co se děje?
O co jde, Clare? Uvidím tvou fotku
ve večerních zprávách?
„Bývalá zdravotnice obviněna z napadení starší osoby?“ Ježíši!
Kdo vůbec jsi?
- Jak to myslíš, kdo jsem? - Kdo právě teď sakra jsi, Clare?
Já nevím. Danny.
Možná se tohle stane, když tě od vlastní dcery vyžene někdo,
kdo tě má milovat, ctít a chránit...
Necítím se chráněná.
Kde je to ochraňování?
- Clare... - Ne.
Nemáš tušení, jaké to je,
když tě vyhodí z vlastního domova.
Nemohla jsem trávit další noc u Amy na rozkládacím gauči.
Neměla jsem kam jinam jít. Nejsem jako ty.
Danny, já prostě...
Mám jen tebe a Rae. Nemám nikoho jiného.
- A Lucase. - Ne, Lucas má mě, já jeho ne.
Jen chci jít domů.
Můžeš mě šoupnout kamkoli.
Můžeš mě strčit do skříně. Je mi to jedno. Jen chci jít domů.
Dobře.
Dobře?
Můžeme pokračovat v terapii. Víš, pokusit se...
najít cestu, jak věci zlepšit.
Bezva.
Tak jo, bezva.
Ráda bych věděla o Mel, ale...
- Co je s Mel? - Nic. To je bezva.
Dobře.
Možná bys měl převléknout naši postel.
Rae v ní měla trojku.
Počkat, cože?
Kaple ještě není otevřená, lituji.
Jak ti je?
- Dobře. - Jo.
S Joelem jsme chodili na střední školu.
To je Jess, můj manžel.
Přinesl jsem návštěvní knihu. Co můžu ještě udělat?
- Nic. - Fajn.
Do háje.
To je dobré.
Nenech se zastavit, pokračuj.
Je v pořádku. Děti pláčou. Jen se... Nenech se tím zastavit.
Máš hlad? Chceš něco k jídlu?
Ani se neukázal.
Táta.
Vzpomínáš, jak jsem ti tohle zpívala?
- Jo. - Jo?
Bude to dobré.
Doktor říkal rok?
Doktoři nemají vždycky pravdu.
Frances Piercová?
Kdyby dělali problémy, řekni jim, kdo jsi.
Řekni jim, že jsi moje dcera.
Milý Same, o co sakra jde?
INGA, VLČICE
Co kruci potřebuju, abych ti odpověděla?
Nabídl jsi mi sloupek
a já přemýšlím, kdo jsem, abych někomu radila.
Přemýšlím, kdo vůbec jsem.
Dobře.
Ta otázka buší jako buben. Kdo jsem?
Kdo jsem? Kdo jsem?
Jak jsem zabloudila tak daleko od toho, kým jsem chtěla být?
Spisovatelka, kterou máma věřila, že budu.
Clare Marie Piercová žije v divočině ve Fall Creek
s matkou a bratrem.
Miluje čtení a psaní příběhů a jejím snem je žít v New Yorku,
v Londýně a v Orlandu.
Je uznávanou spisovatelkou.
Já ale vím, kdo jsem.
Když se všechno pokazí a nic nedává smysl,
zbývají mi tři věci.
Jsem dcera své matky.
Jsem matka své dcery.
A jsem uznávaná spisovatelka.
I když to jsem ještě nedotáhla.
Takže ano, Same, ano.
Zdravím...
Sugar.
Překlad titulků: Sarka Wurdakova