Drahá Sugar, ještě nikdy jsem nepsala takovýto dopis.
Rady ve vašem sloupku jsem ale přímo hltala.
Asi proto, že momentálně nějakou tu radu potřebuji.
MANTROS DRAHÁ SUGAR, MANTROS PORADENSKÝ SLOUPEK #24 CHLAPSKÝ KALHOTY
Který dům to je, drahá?
- Kdo nedokáže najít cestu domů? - Jo, to je on! Tenhle.
Určitě. Dobrá práce.
Díky moc a užijte si důchod.
Je zamknuto.
Pardon. Děkuju.
Gratuluju.
Jo.
Kurva!
KRÁSNÉ MALIČKOSTI
Ani krok!
- Cože? Pane Bože, Danny, to jsem já. - Cože?
Co to děláš, Clare? Sakra, už jsem chtěl volat policajty!
- Proč? - Co to děláš a co to máš vůbec na sobě?
Jo, to jsem si půjčila. Potřebovala jsem něco s havajským stylem.
Neměla jsem klíče a... okno bylo otevřené... táhlo se to strašně dlouho.
- Jsi opilá. - Měli jste kuře?
- Je to tady totiž cítit kuřetem. - Jo, to jsme měli před šesti hodinami.
Pořád se připíjelo a dělaly se proslovy... bylo to docela tragické, chápej.
Jakoby se 43 let práce
zmenšilo na podnos jednohubek z ananasu zapečeného se slaninou
- a taky „důchodmentolky“. Chápeš? - Mami?
Nazdárek, Frankie, drahoušku.
- To je Rae. - Ahoj, zlato... Nechceš mentolku?
Ne, nikdo žádné mentolky nechce.
- Takže žádné kuře? - Už jsme ho sakra snědli.
Proč jsi tady?
Tak jo. Proč se všichni chováte jako oslové? Co se to děje?
Vrátila ses?
Co...
No, myslela jsem, že tady nemáš být nebo tak něco.
Proč to jím?
Jeli jsme kolem a tys chňapla po volantu...
No, neměl jsi mě ale nechat.
Neměl jsi mě nechat, neříkej to Frankie.
- Jmenuje se Rae. - Nerada jí tak říkám.
Ale má pravdu, protože se ke gayům a lesbám chovají hrozně.
Ke queer lidem, promiň. Nejde ale jen o tu jejich homofobii.
Je to... jako všechen tenhle bordel.
Bude navždy plavat na naší planetě.
Bude to mít nějaká nevinná želva narvané v nosní dírce.
Ale já, sakra, nevím. To máslo a okurky jsou prostě... Do háje!
A ty zatracený smažený vafle.
Jsou tak výborné!
Jo. Proto je to tak těžké...
všechno dobré je nakonec špatné.
Nemáš zač.
Vykopnul jsi mě a chceš jako poděkovat?
- Chápeš, že nejsi oběť? - To ty nejsi taky, Danny.
- Fakt skvělý. - Ty taky ne!
- Jo, paráda. - Jo, super. Děkuju pěkně!
Můj život je v troskách, Sugar.
Moje dcera mě nenávidí, můj manžel mě před pár dny vykopnul z domu
a myslí si, že spím na gauči u své nejlepší přítelkyně, tak to ale není.
Sedím na prahu jejího domu a čekám na Uber... jsem tak hloupá.
Říkám si, jak jsem sakra skončila takhle.
Snažím se najít útěchu v někom, koho ani neznám.
A taky si říkám, jestli vám někdo někdy napsal,
aby poskytl útěchu vám.
Ben řekl mojí mámě: „Krávo, výška je pro padavky.
Dáš do toho prachy a co potom?“
Četla jsem váš aktuální sloupek a jedna věta mě zasáhla,
musela jsem na ni reagovat.
Byla to věta o vaší sestře a její rakovině.
Zrovna jsem zaplatil za kuřbu Bitcoinem.
Je mi líto, že zemřela tak mladá a tak brzo.
Jo, jsme tady. Počkat, zastavte.
DOMOV DŮCHODCŮ WATER’S EDGE
Pěknej kvartýr.
Smutek je ale prostě takový...
Slzy, přejídání se ani rvačky nepomůžou.
Smutek tam prostě pořád je.
A musíte ho nějak přežít, musíte ho přetrpět,
musíte s ním žít.
A to je to nejtěžší na světě.
OPTIMISTOVA DCERA EUDORA WELTYOVÁ
Bylo mi 22, když matce zjistili rakovinu.
Všichni připraveni?
- Jo! - Jo.
Clare Marie Pierce je oceňovaná esejistka
a brzo i absolventka vysoké školy s vyznamenáním,
která hodlá vystoupit na Machu Picchu
- o jarních prázdninách! - Mexiko!
Pojď za námi, Clare!
A teď jeden maturant, kterému dovolí tetování, až odmaturuje,
ať už argumentuje jakkoliv
- a který je pořád panic! - Přestaň s tím.
Už čtvrtý den nosí jedno tričko
a nevypadá to, že by si chtěl vzít jiné,
- pojď za námi, Lucasi! - Lucasi!
Lucas! Lucas!
Nejsme už na to staří?
Budu to dělat i v 80.
- Veselé Vánoce. - Veselé Vánoce.
A poslední dobou si naše poslední společné Vánoce
přehrávám pořád dokola v hlavě.
Já první.
Já první, tak to musí být.
Nekecej! Je starý nebo tak něco?
Věděla jsem, že jeden takový chceš. Patřil tvému otci.
Poslal ti ho?
Já ho zrenovovala.
Nechovej se jako spratek a vezmi si ho.
Vezmi si to ty.
Já od něj nikdy nic nechtěla.
V pohodě, je to na něm.
Fajn, ten je tvůj, zlato.
Jess říkala, že ho potřebuješ
a do New Yorku bude skvělý.
Líbí se ti?
Jo, zbožňuju ho.
Jo... fakt ho zbožňuju.
- Fakt zbožňuješ? - No tak.
Je fakt dlouhý...
A tak tlustý!
Přišel mi unikátní.
Jen jsem přemýšlela...
nebylo by lepší koupit si černý? New York je totiž dost špinavý.
A taky vydrží déle.
Nejspíš to jde lehce vyměnit.
Jasně. Můžeš mít, co chceš, zlato.
Doufám, že po její smrti budete schopna udělat něco,
čeho já jsem schopna nikdy nebyla. Ať vám její život něco dá...
něco krásného.
A pak mi prosím řekněte, jak jste to udělala.
S láskou, Clare.
CLARE PIERCE KOORDINÁTOR PŘIJÍMACÍHO ŘÍZENÍ
To už můžeš sundat.
ŠŤASTNÝ DŮCHOD
Včera jsi byla fakt ztřískaná, jak to, že můžeš vůbec chodit?
Ani nevím, Shane. Nějak se prostě potácím dál,
i když musím čelit jedovatým poznámkám nafoukaného mileniála.
Já to myslím doslova.
Po pádu z pódia po „Me and Bobby McGee“
jsem si myslel, že sis zlomila kyčel.
Můžeš prostě sundat tu debilní ceduli, Shane? Děkuju.
Jo, dcera Bev chtěla, aby ses stavila na pokoji 19. Prý je to naléhavé.
- Kdy? - Tak před hodinou.
Sakra.
Do háje.
Jo a já jsem zoomer.
Tak jo.
Promiňte, že jsem vás nechala čekat.
- Teď mi to řekli. - Vy jste tady včera spala?
Matka tvrdí, že tady spala paní, co přijímá klienty.
Prosím?
Vím, že ti je občas smutno
a i když víš, že tady nemůžu spát,
vždy ti budu dělat společnost a postarám se, aby ses cítila příjemně
a byla pěkně zachumlaná. Jo?
To ten její Alzheimer.
- Prosím. - Děkuju, jste milý.
- Cože? - Páni.
- Pane Bože, Same, co tady děláš? - Taková doba...
- Úplná věčnost, sakra. - Vypadáš skvěle!
- Kdy jsme se vůbec viděli naposledy? - Nevím.
- Na čtení Breathe Love? - City Lights, jak četla Hannah.
No jo, sakra!
Pořád pracuješ v The Believer?
Ne, ti to v březnu zabalili, já už ale dávno předtím přešel k Mantros.
Já Mantros zbožňuju. Plno esejů a taky drahá Sugar.
Já vím, včera večer mi přišla tvoje zpráva!
Napsala jsi drahé Sugar.
Já jsem Sugar.
Vysvětlím to. Půjdem si někam sednout?
Ještě pořád neřídíš?
Sloupek s radami je raz dva hotový,
kdo chce ale rady od nějakého bělocha středního věku?
Čtu ten sloupek už poslední tři měsíce
- a to píšeš sakra ty? Jak to? - Cítím od tebe
- trochu opovržení. - No, předstíráš,
- že jsi žena? Proč? - No jo! Je to jedna velká lež!
Pak jsi ale napsala a já viděl tvoje jméno
a vzpomněl jsem si, jak píšeš a na tu zatraceně dobrou esej.
A pak jsem si uvědomil, že ta vymyšlená žena
je z dělnické třídy a svou pílí se dostala tam, kde je teď.
- Taková rozlítaná, prostě jsi to celá ty. - No dobře.
- Zaboč doleva na Elm Street. - Takže bys to měla dělat ty.
Dělat co jako?
- Být Sugar. - Cože? Ne.
Moc peněz za to není... a ani
žádné uznání, protože je to anonymní. Byl bych ale tvůj prostředník.
A ty bys musel odpovědět jen asi na jeden dopis týdně a...
Same, přestaň. Nikomu radit nebudu.
Můj život je jedna velká katastrofa!
A navíc... nejsem spisovatelka!
Jsi jedna z nejlepších spisovatelek, co znám.
Nenabídli ti, že ti kvůli té eseji vydají knihu pro nic za nic.
Když tu knihu nenapíšeš, nepočítá se to.
Ale počítá, Sugar.
Tak mi neříkej!
Je mi líto tvé sestry.
Sakra, Clare, žádnou sestru nemám. Vymyslel jsem si to.
Ty sis vymyslel, že měl někdo rakovinu? Zaboč doprava.
Jo, všechno jsem si to vymyslel!
- Právě proto tě potřebuju. - Ty jsi fakt ten nejhorší, Same.
Nemůžu uvěřit, že jsem s tebou skoro spala. Zastav.
- Co to děláš? - Vystupuju.
Co myslíš tím skoro? To jsme spolu jako nikdy nespali? Proč?
Protože seš pěknej hajzl!
Takže se mnou jako končíš?
Jdu na terapii. Díky za svezení.
- Cože? Ten hajzl jsi ty. - Jak myslíš.
Ne, počkej... vytiskl jsem dopisy,
na které jsem neodpověděl, protože...
Jen si je přečti a jestli chceš, třeba na nějaký odpověz.
Život každého je zasraná katastrofa!
Lidé potřebují pomoc. Sama jsi to řekla.
Ať ti její život dá něco krásného.
Snad vám pomůžu. Schovala jste si účtenku?
Bohužel ne. Je z výprodeje.
- Zkusím pohledat kopii. - Toho si vážím. Děkuju.
Budu se muset zeptat našeho manažera.
Podařilo se?
- V pohodě? - Jo.
Jdeš pozdě.
Ne, o dvě minuty dřív,
protože chodí o pět minut později, takže...
Tohle vypnu.
Kdo píše?
Zase Lucas?
Jsem ráda, že jste dnes přišli oba dobrovolně.
Vím, že někdy to tak nebylo.
Přijde vám to jako těžké období ve vašem manželství.
Už jste si toho hodně vyříkali,
možná je toho ale ještě mnohem víc.
Jo, přesně tak mi to přijde.
Upřímně, je to...
Jo.
Jung jednou řekl: „Nejsem to, co se mi stalo.
Jsem to, co se rozhodnu stát.“
Evokuje vám to něco, Clare?
Ne.
Jak dlouho mám být mimo svůj domov?
No, co myslíte vy?
Co to tady děláme?
Čeho má tenhle „prostor“ mezi námi dosáhnout?
Nebo je to jako jeden dlouhý mučivý experiment s cílem
pomalu poštvat moji dceru proti mně?
- Byly to peníze na vysokou školu. - Jen část a on to vrátí!
Ani jsi mi nic neřekla!
Že si toho jako nevšimnu?
Co jsem měla sakra dělat? Nechat ho žít na ulici?
My v tom domě vyrůstali!
Je to dům mojí mámy, ve kterém bydlí!
- A byl pod vodou. - Jo, protože to posral.
To dělá pořád!
Vždycky to posere a ty...
Dobře, dobře. Rodina se ale o sebe stará, to jsem pro něj já.
Ty bys mě jako nechal žít na ulici?
Clare, slyšela jste někdy o „finanční nevěře“?
- Pane Bože. - Může to vztah podkopat
a poškodit stejně jako sexuální nevěra, možná i víc.
Tak jo. To teda není ani ve stejné kategorii,
- chybí totiž zrada. - No jasně.
Postarala jsem se o svého bratra.
Na tebe totiž platí jiná pravidla.
Tady nejde o pravidla.
Každý nepochází z takového prostředí jako ty...
- Zase začíná. - ...nebo nezačíná život
- se stejnými příležitostmi. - Jsem černoch v Americe.
Vím, že to pro každého není stejné.
Já ale mluvím o penězích!
- Jsem ze střední třídy! - Přesně!
- To... - Co řeknu?
Že je bratr ňouma, a já taky?
Dobře, jsem strašná, jsem fakt hrozná, stačí?
Nevím, co říct. Nevím fakt, co mám sakra říct.
Začneme s tím, jak se cítíte.
Mám hlad a jsem unavená.
Jako bych byla jen lidská skořápka, která hledí do propasti.
Dobře, chápu vás.
No ještě tam nejsem, ale myslím, že je to docela běžné,
pro ženy ve vašem věku.
Už jste mluvila o vašich nejistotách
spojených se stárnutím.
Neměli jsme řešit, že jsem dala peníze bratrovi?
- A věkový rozdíl mezi vámi? - Tak velký není.
A to, jak lidé vnímají ženy po 50 jako bezvýznamné.
- Mám 49. - Za měsíc 50.
K ženám po 50 se lidé chovají, jako by už neměly mít nikdy sex,
jejichž krása se vytrácí,
nebo alespoň naše tradiční vnímání krásy.
Jejich moc tak slábne.
Jejich potřeby a touhy jsou považovány za druhořadé.
Dobře
Ne.
Musím se k tomu tak postavit.
Je to terapie.
Nejsou to třídnické hodiny, potom přece nikdo nezůstává.
Je to jako žumpa plná bakterií, chápeš?
Proč teda nepožádáš svého sexy uklízeče, aby to vyčistil.
No, možná to udělám.
- Ahojky. - Tady to máš.
- Pane Bože. - Děkuju.
Ježíši Kriste, Amy.
Jsem nezbednice.
Spí spolu? Nebo se spolu chtějí vyspat?
Je ta párová terapie nějaká zvrácená předehra,
při které přede mnou telepaticky masturbují?
A financuje to moje pojištění?
Pane Bože! Možná bych měla být párový terapeut já.
Já jsem ji našla! On tam ani nechtěl chodit!
A on teď šuká nějakou ženskou,
co má ordinaci vyzdobenou skřety, co osahávají kameny, jako by to byly vagíny.
Takže, Danny tě miluje, s tou terapeutkou nespí,
ani s těmi kamennými vagínami. Jasně?
Řekla, že prý jsem „sotva ženou“.
- Jsem na tom tak hrozně? - No, asi to řekla, aby si vrzla.
Dík, Amy.
Ahoj.
MEL GREENOVÁ, LMFT (ŽENA/ONA)
Děkuju.
TERAPEUTICKÉ POSTUPY MEL GREENOVÉ
ŽIVOTOPIS
Ahoj.
Jo!
Jo! Přidej!
- Dobře. - Nejde tam.
Protože je to moc... pod úhlem.
- Jo, možná bude lepší... - Jo.
Co se to... kurva děje?
To je vodní postel? Pane Bože.
Je... snad rok 1979?
Jsem snad... uvězněná v debilní písničce kapely Steely Dan?
Pane Bože.
- Pane Bože. - Co je?
- Pane Bože! - Jsi v pohodě?
Nejsem v pohodě!
Nejsi vdaná?
- Cože? - Máš na ruce prsten.
Myslíš, že mě můžeš odsuzovat? Máš sakra vodní postel!
A co jako?
Mám rád i kapelu Steely Dan.
No, je to skvělá kapela.
ZPRÁVY LUCAS
Nechal jsem ti u vchodu dárek. Peníze vrátím, přísahám.
Drahá Sugar, mám 22 a moje otázka je stručná.
Co bys řekla svému 20letému já, kdybys s ním teď mohla mluvit?
S láskou, Hledač moudrosti.
Drahý...
Drahý Hledači moudrost. Co bych řekla svému 22letému já?
Řekla bych mu: „Nestrachuj se o svou váhu.
Krm se. Doslova.
- Ti, kteří jsou hodni tvé lásky...“ - Dobrý.
„...tě budou mít rádi ještě víc.“
119,99 dolarů.
Většina věcí nakonec dopadne dobře,
ale ne vše.
MÁMA
Jednou, ve dvaceti letech
se hrozně zamotáš do užívání heroinu,
pojedeš autobusem a budeš přemýšlet, co že to jsi za odpad.
Holčička a její máma nastoupí do autobusu
a bude mít v ruce dva fialové balónky.
Jeden ti nabídne, ty si ho ale nevezmeš,
protože si budeš myslet, že už nemáš právo
na tak krásné malé věci.
Tak to ale není.
Opak je pravdou.
S daní to dělá 127,62 dolarů.
Je mi to líto.
A jednou si vzpomeneš na ty Vánoce,
kdy ti máma dala hořčicově žlutý kabát
na který měsíce šetřila.
Nezvedej ho a neříkej, že je delší, než máš ráda.
Že je moc tlustý a možná i moc teplý.
Protože tvoje máma na jaře umře.
A ten kabát bude poslední dárek, co ti kdy dá.
Jsi v pořádku?
Miluju tě.
Víš to, že? Ty peníze... nejsou ztracené.
Nejde o peníze.
Tak o co?
Mám to vzít dovnitř?
A budeš do konce života litovat, že jsi neřekla to jedno slůvko.
Dobrou noc.
Tobě taky.
Když ti někdo něco dá, poděkuj.
Mami?
Něco ti spadlo.
Když ti někdo něco dá, poděkuj.
Když ti někdo něco dá...
Děkuju.
Překlad titulků: Tomáš Sedláček